Roger Morneau 

PALVETAJA

1. See on surma maja

1.
detsembril 1984 a olin ma Kanada Ontario linna Greater Niagara Keskhaigla intensiivraviosakonnas surma lävel. Kannatasin südamepuudulikkuse ja eeskambrivärina all, mida arstid ei suutnud peatada. Mõni päev hiljem tõdes kardioloog, et kui mu abikaasa oleks mind haiglasse toonud 20 minutit hiljem, oleksin praeguseks ajaks olnud juba manalas.
 Kõik algas ootamatult. Olime läinud koos oma naise Hildaga nädalavahetuseks tema ema poole. Tee New Yorki keskosast oli sujunud meeldivalt ja veetsime ema juures mõnusa õhtu. Minnes kell kümme magama, tundsin ennast ebatavaliselt väsinuna ja magasin hästi kella kolmeni, mil ärkasin nägu higist nõretades. Tajusin, et mul oli hingamisega raskusi, kuid mõtlesin, et see tuleb liialt kuumast toast.
Avasin akna ja külm talveõhk tegi mu enesetunde kohe paremaks. Und ma siiski enam ei saanud. Vähkresin voodis ning mõne aja pärast algasid hingamisraskused uuesti.
Hingamise raskemaks muutudes avasin kord-korralt akent üha enam, kuni hommikul kella seitsmeks oli see pärani lahti.
Olles käinud duši all tundsin ennast ääretult väsinuks ja taipasin, et asi pole päris korras. Habeme ajamine võttis kogu mu jõuvaru. Kõndimine auto juurde tundus sama raskelt nagu mäe otsa ronimine.
Polikliinikus pandi mu näole kiiresti hapnikumask, mind ennast tilgutite alla ning hakati kardiograafi monitoril jälgima mu südame tööd. Kardioloog koos paljude sanitaridega tegid kõik, et mind elus hoida.
Mõne aja pärast viidi mind intensiivraviosakonda, mis oli juba äärest ääreni täis. Kuna kõik klaasseintega palatid olid juba kinni, paigutati mind vabasse kohta haiglatöötajate tööpunkti kõrvale.
Piltlikult öeldes oli mul juba üks jalg hauas, sest mu hingamine oli muutunud juba nii pinnapealseks, et sain hapnikku vaid vaevu kopsudesse. Uskusin, et nüüd ma suren ja mu arvamus sai kinnitust, kui keegi küsis, kas ma sooviksin kutsuda enda juurde pastorit. Ütlesin, et ma tunnen ennast nii halvasti, et ei soovi kohata kedagi peale oma naise, kellel oli luba olla minu juures 10 minutit igal kolmandal tunnil. Pealegi olin ligi 40 aastat otsinud iga päev Jumalat ja olin surma jaoks ette valmistunud.
Samal ajal kui mõistsin oma olukorra tõsidust, teadvustasin endale, et ka paljud teised siin osakonnas võitlevad mu elu eest. “See on surma maja,” mõtlesin omaette.
 
Jumala kohalolek

Kulus 36 tundi ja ma olin ikka veel elavate kirjas. Nüüd suutsin hingata juba ka ilma hapnikumaskita. Oma mõtetes ülistasin tänulikuna Jumalat.
Tollel pühapäevaõhtul oli olukord intensiivraviosakonnas raske, ja osakonna juhataja kutsus kohale lisaabi. Minust paremal pool olev elatanud mees paistis olevat suremas ja kaks meedikut võitlesid, et tal elu sees hoida. Minust vasakul pool oli kolmekümnendates meesterahvas, kellel oli olnud juba kolm südameatakki, arvas, et ta elab viimaseid päevi.
Tuled vilkusid meedikute töölaual üha sagedamini, kui mitmete patsientide olukord halvenes. Kuna ma olin nii lähedal, võisin kuuldu järgi otsustada, et mõnede olukord oli muutumas lootusetuks.
Hakkasin palvetama, mitte enda vaid teiste pärast. Oma 39 eluaasta jooksul olin näinud kuidas eestpalve vägi toob suuri õnnistusi paljude ellu. Juba oma varajase kristliku elu algperioodil olin võtnud harjumuseks tuua hingeliselt haigeid ravile Kristuse intensiivraviosakonda, neid, kelledest patt oli teinud hingelisi ja vahel koguni füüsilisi varemeid. Tulemused olid olnud julgustavad, sest paljudel kordadel olin näinud oma silmaga, kuidas Jumal vastas minu palvetele.
Kui mõtlesin, kuidas Minu Issand ja Vabastaja teenib taevase pühamu kõigepühamas paigas inimkonna heaks (Heebr.8/1,2), täitus mu süda tänutundega nende paljude õnnistuste eest, mida ta nii armulikult oli teistele andnud minu palvevastusena. Ja minu rõõm Issandas oli suur, kui meenutasin Jumala kindlat armastust minu, täiesti väärtusetu inimese vastu.
Nüüd palusin, et Jumala Püha Vaim ümbritseks oma tohutu jõuga kõiki patsiente valguse ja rahu vaimuliku atmosfääriga ja annaks tagasi nende tervise, kui see on tema tahe. Ja et tugevdada enda kristlikku kogemust lamades seal surma väraval palusin, et võiksin seal intensiivraviosakonnas näha Jumala parandava väe mõju. Siis tänasin Suurt Arsti, meie Loojat, selle eest, et ta vastaks mu palvetele.
Nagu ma juba aastaid varem olin tähele pannud, harrastades isiklikult vaimude teenimist, võitlevad kurjad vaimud ägedalt vastu enne kui annavad Jumala Vaimu väele järele ja loovutavad oma ohvri. Umbes 15 minuti jooksul paljude patsientide olukord halvenes ja medõed sõna otseses mõttes jooksid neile appi. Siis meedikute kartused said teoks, kui kellegi Smith-nimelise mehe süda lakkas löömast.
Meedikute töölaua sireen hakkas piiksuma, mis ainult suurendas ohusituatsiooni tunnet. Osakonnajuhataja kutsus kiirtelefoniga kohale kõik haigla arstid. Intensiivraviosakonda tormas kohe kolm arsti. Üks neist haaras mööda joostes kaasa toa vastaspoolelt elustusaparaadi.
Umbes 10 minutit tegi haiglapersonal kõik, et meest elustada, kuid tulemusteta. Üks neist lahkus pea norus, astus meedikute tööpunkti juurde ja ütles seal olevale medõele: “See mees on läinud”. Pöördusin kohe palves elu Issanda poole ja palusin tal tuua Smith tagasi ellu tohutu väega, millisega ta äratas ellu Laatsaruse surnuist. Vaevalt olin lausunud aamen, kui Smith tuli meelemärkusele ja küsis, miks tema toas nii palju inimesi oli. Ta ütles, et oli tohutult näljane ja küsis, kas ta saaks kuskilt süüa.
Üks arstidest tuli tööpunkti, palus õel tellida midagi köögist ja lisas: “Ma pole veel iialgi midagi sellist näinud.”
Minu palvetele oli vastatud imelisel moel. Smith oli taas elus ja hea tervise juures ning sellele lisaks intensiivraviosakonda õnnistati taevaliku rahuga. Õhkkond muutus rahulikuks. Põetajad seisid rahulikena klaastubade ustel, kui patsiendid vajusid rahulikku unne, mida neile polnud varem antud.

Uusi elujõude

Hilda oli oodanud tunde, et vahel veeta minuga mõnda kümmet minutit. Umbes kell 10 õhtul tuli ta veel päeva viimasele külastusele enne ööseks ema majja minemist. Intensiivraviosakonna ooteruumis oli ta tutvunud proua Smithiga. Naine oli sügavas mures oma mehe pärast, kes - lootust kaotanuna - oli soovinud surra. Nüüd rääkis proua Smith imelisest, lausa üleloomulikust muutusest, mis oli toimunud nii mehe tervislikus seisukorras, kui ka tema täielikus ellusuhtumises. Kui varem oli mees ütelnud, et soovib surra, siis nüüd ütles ta, et soovib elada.
Neli päeva hiljem oli mul eesõigus kohata Smithe haigla südamehaigusteosakonnas. Nende rõõmust peegeldus Jumala armastuse rahu. Hilda oli hiljem olnud naisega kirjavahetuses ja saanud teada, et mees on olnud täiesti terve ega pole haiglast väljapääsemise järel sugugi töölt puudunud. Peagi jääb ta pensionile ning ees on veel mitmeid häid aastaid.
Smithi toibumisele järgneval päeval tõdesid arstid, et mõned intensiivraviosakonna patsiendid olid küllalt terved, et viia neid üle haigla teistesse osakondadesse. Vasakul pool olnud südamehaige tervislik seisund oli muutunud nii palju paremaks, et ta kirjutati viivitamatult välja ja temast valgus rõõmu helge tuleviku ees. Minust paremal pool olnud vanem mees oli nagu uus inimene. Tema arst pani väga imeks temas toimunud muutust ja teatas, et teda võib juba järgmisel hommikul välja kirjutada, kui ta tervis edasi samamoodi paraneb. Ja ootuspäraselt kirjutatigi ta teisipäeva hommikul välja. Rõõmutsesin, nähes oma silmadega, kuidas mu palvetele vastati.
Kuid minu enda seisukord ei olnud hea. Kui südamehaiguste arst vastas selsamal teisipäevahommikul minu küsimustele, andis ta mõista, et minul oli vähe lootust intensiivraviosakonnast elusana välja pääseda. Laboritulemused paljastasid, et mingi viirus oli vigastanud minu südant jäädavalt.
Minu süda tuksus nii korrapäratult, et mul pole võimalik küllalt kaua elus olla, kui olukord ei parane. Arst pakkus viimast raviviisi: minu süda peatatakse 50 voldise elektrilöögiga ja käivitatakse uuesti 200 voldise śokiga. Kirjutasin alla vajaminevatele paberitele operatsiooni sooritamiseks. Hiljem õhtul südamehaiguste arst teatas, et operatsioon ei andnud tulemusi.
Tervis halvenes, kuis mu kopsud täitusid vedelikuga. Mõistsin, et ma ei ela enam kaua. Tollel õhtul olin füüsiliselt täitsa läbi, kuid mu meel oli erk, kui meenutasin oma ligi 60 aastat kestnud elu. Mälupildid üks teise järel kerkisid mu mõtteisse ja tänutunne Jumala vastu täitis mu südant, kui nägin hoolitsust, mida ta oli minu vastu osutanud ka siis, kui ma ei olnud sugugi temast hoolinud. Lõpuks läksin mõtetes tagasi aega, mil olin 7-aastane.
“Ta on elus! Ta on ikka veel elus!” hüüdis mu vanem vend Edmond, lülitades voolu välja ja hüpates remondi käigus põrandasse tehtud august keldrikorrusele. Olin komistanud laua otsa ja kukkunud 35 cm laiuse ülekanderihma peale. Ligi kolmemeetrisest rattast jõu saanud rihm ajas ringi 90 cm`st ratast 160-kilose pingutusratta abil. Inimesed olid kuulnud isa loomasöödaveskis appikarjeid läbi raskete masinate lärmi teisele korrusele.
Kui kolmetolline terasvõll poleks maja raputades tugeva löögi tagajärjel oma tugevatest kinnitustest lahti tulnud, oleksin surnud viivitamatult. Kuid nüüd kukkus rihm väikselt rattalt, mis omakorda põhjustas pingutaja kukkumise. Rihm viis mind suure ratta alla ja sealt üles, kus ma kiilusin kinni laetala vahele.
Ratas lõpetas pöörlemise alles siis, kui vool välja võeti. Peaaegu kõik minu riided - paks talvepusa, trikoosärk, flanellpluuse ja paks aluspesu - olid mu seljast rebenenud. Mu vasak käsivars rippus vastu ratta serva ja see oli hõõrunud mu peopesa ja sõrmeotste luud nähtavale. Arst arvas esmalt, et tal tuleb amputeerida, kuid minul olid palvetavad vanemad, kes tundsid omast kogemusest palve jõudu ja kõik pöördus paremuse poole.
Masinatele põhjustatud vigade parandamine võttis aega kolm päeva. Remondimeeste arvamuse kohaselt pidi mingi üleloomulik jõud põhjustama selliseid purustusi. Nad ütlesid, et juba üksnes pinguti raskusest oleks piisanud, et kõik minu luud purustada ilma kiirust aeglustamata. Nad arvasid, et raske terasvõlli kukkumiseks oleks vaja olnud tonni raskuse eseme lööki.
“Tänagu nad Jehoovat ta helduse eest ja tema imeliste tegude eest inimlastele, “ (Ps.107/8). 
Kui seal voodis mõtlesin oma möödunud elu peale, tuli mulle meelde, kuidas ma 12-aastasena kibestusin Jumala peale, kui mu ema maeti. Oma mures ma ei suutnud mõista, kuidas hea Jumal laseb inimkonna kannatustel üha jätkuda tegemata midagi selle lõpetamiseks. Kaotasin usu temasse ja üleloomulikkusesse. Hilisemas murdeeas lugesin jumalat eitavaid raamatuid, siis mõningaid Charles Darwini kirjutisi ja lõpuks veensid mind Thomas Henry Huxley teosed, et inimene põlvnes otse ahvist. 21-aastasena pidasin ennast ateistina, olles hüljanud oma katoliku usu ja eitades Jumala olemasolu. Siis sain aga üllatava ja šokeeriva kogemuse üleloomulikkuse olemasolust. Ja mul polnud õrna aimugi sellest, et Jumal jälgis mind ja hoolitses minu eest.
Oli aasta 1946 ja kohtasin Kanadas Montrealis oma sõjaaegset sõpra. Ta oli liitunud ühinguga, kes väitis, et on ühenduses surnud hingedega. Läksin ühingu tegevusega kaasa ja varem-hiljem juhatati meid salaklubisse, kes teenis intelligentseid, kauneid olendeid, keda kutsuti jumalateks. Teenimistoas oli palju kauneid maale, mis oli tehtud materialiseerunud vaimsete olevuste fotode järgi.
Tollal olin tööl juudi tikkimisfirmas. Keegi omanikest palus mult teenet. Ta oli äsja palganud mehe, kelle vaimulikud tõekspidamised vaevasid teda. Minu esimees soovis, et ma selgitaksin, kuhu kirikkonda mees kuulus. Ülesannet sooritades huvitusin sügavalt sellest, mida Piibel õpetas üleloomulikust vaimumaailmast.
Kulusid mõned päevad ja siis vaimud teatasid meie klubi ülempreestrile, et mina uurin Piiblit ja et jumalad on vihased. Grupi juhid otsustasid pakkuda 10 000 $ preemia sellele, kes minu tapab. Vaimud andsid siiski nõu, et minu tapmist ei tulnuks anda väljaspoolsete ülesandeks ja et liikmed peaks mind maha laskma sobival ajal. Vaimud annaksid kolmele liikmele selgeltnägemise võime, nii et nad teaksid igal hetkel, kus ma asun. Kuid taas päästis Issand mind enneaegse surma eest.
Seal haigevoodil lamades oli mu keha endiselt nõrk, kuid mu mõtted olid üha selged ja erksad. Tajusin üha selgemalt Jumala pühas sõnas sisalduvat väge, kui aastaid tagasi pähe õpitud psalmide sõnad meeltesse kerkisid: “Tema ei tee meile meie pattu mööda ega tasu meile kätte meie pahategusid mööda! Sest otsekui taevas on maast kõrgel, nõnda on tema heldus võimas nende vastu, kes teda kardavad! Nii kaugel kui ida on läänest, nii kaugele viib ta meist meie üleastumised! Otsekui isa laste peale halastab, nõnda halastab Jehoova nende peale, kes teda kardavad! Sest ta teab, millist tegu me oleme; tal on meeles, et oleme põrm! “ (Ps.103/10-14).
Lootus, julgus ja usk tõstsid pead minu südames. Rõõmustades meenutasin toda kirgast, päikesepaistelist aprillipäeva 1947 aastal, kui mind ristiti Montrealis, Kanadas.
Sama aasta septembris rikastas Issand rohkesti minu elu, kui 20.septembril Hilda ja mina sõlmisime abielu. Minu noor mõrsja oli vaga naine, kes mõistis eestpalve väge ja kes juba 40 aasta jooksul on aidanud mul saada ülalt jumalikku abi, kes on takistanud Saatanal mind enneaegselt hauda minna.
Olin nüüd tohutult väsinud ja palusin Issandal anda mulle puhkust. Lähenesin temale uuesti palvega, kui haigepõetajad äratasid mind kell kolm öösel rohu võtmise jaoks.

Vabanemise hetk

Pärast seda, kui mul 1946 aastal oli see ainulaadne kokkupuude kurjade vaimudega, olin palju kordi mõtelnud õudusega tulevikule. Siis oli Jumala Vaimul kombeks õnnistada mind kahe piiblitekstiga: “Ja nemad on tema võitnud Talle vere tõttu ja oma tunnistuse sõna tõttu ega ole oma elu armastanud surmani.“ “Sest ma olen veendunud selles, et ei surm ega elu, ei inglid, ei vürstid, ei käesolev ega tulev, ei vägevad, ei kõrgus ega sügavus ega mingi muu loodu või meid lahutada Jumala armastusest, mis on Kristuses Jeesuses, meie Issandas!“ (Ilmut.12/11, Rooma 8/38,39).
Sel moel õppisin toetuma Kristuse ohvrivere teenetele. Lisaks võtsin harjumuseks oma hommikupalvustes üle korrata selle ohvriga seotud sündmused lugedes Matt. 27/24-54. See kõik on kõrvaldanud minust vaenlase kartuse ja ümbritsenud mind valguse ja rahu vaimuliku õhkkonnaga. Kui olin kell 3 oma rohud võtnud, kordasin oma mõttes eelmainitud tekstid üle. Esitasin oma suurele ülempreestrile taevase pühamu kõigepühamasse paika oma isiklikke vajadusi,

 rääkides temale, et kui minu rännak siin vaenlase maal on lõppemas, ei ole mul midagi selle vastu, kuna kõikide inimeste osaks on varem või hiljem puhkama minna. Siiski lisasin: “Issand, kui see on sinule meelepärast, oleks minu meelest hea, kui sa vastaksid nende minu arvukate sõprade palvele, kes on palunud minu paranemise poolest, nii et nad näeksid oma palvevastust ja et nii nende kristlik kogemus tugevneks. Kui nii on, õnnista minu vigastunud südant elu Vaimu väega, väega, mis äratas Laatsaruse surnuist, ja anna mulle jõudu vastu astuda uue päeva väljakutsetele.”
Olin oma kogemusest õppinud, et kui haarame usus kinni tema väest, muudab ta imelisel viisil lootusetuimagi, masendavaimagi olukorra, kui see on tema tahtega kooskõlas. Kui ma oma hommikupalvuse lõpetasin, täitis mind veendumus, et kõik oli hästi, mistahes siis ka juhtubki.
Magasin kella kuueni, mil laborijuhataja tuli minult vereproovi võtma. Kell pool kaheksa tuli kardioloog naeratus näol minu voodi juurde ja ütles, et ta ei ole enam kuigi mures minu tervise pärast. Ta ütles, et oli juhtunud otsustav, peaaegu uskumatu pööre paremuse poole. Viidates südamemonitorile ta lausus: “Kui ma viimati teid nägin, lõi teie süda 145-185 korda minutis. Nüüd lööb see umbes 80 korda minutis. Kui olukord säilib nii kella 15-ni, siirdan teid ümber haigla südameosakonda.”
Kell 15 oli olukord sama stabiilne ja nii viiski sanitar mind kaunisse tuppa, kuhu päike heledalt paistis. Korraga taipasin, et ma polnud veel kunagi elu nii palju nautinud. Isegi räpane linnalumi äratas minus positiivseid tundeid, kui vaatasin väikeste varblaste hüplemist sellel.
Issand oli juhtinud minu läbi “surmavarju oru” ja olin õppinud endisest paremini mõistma eestpalve väge. Ja ehkki olin peaaegu astunud läbi surma värava, tundus nüüd kogemus väärtuslikuna, sest mõistsin, et auhiilguse Issand oli olnud minu kõrval Vaimu läbi viisil, mida ma polnud kunagi varem kogenud.
Peaaegu et täpselt nädal oli möödunud sellest, kui olin saabunud polikliinikusse, kõndisin nüüd omal jalal haiglast välja. Need jalad ei liikunud küll küllalt kiiresti, kuid need viisid mind tagasi maailma, ja see tundus suurepärane.

2. Jumal kaitseb oma last

J
umal valmistas mind ette paljude kogemustega et õnnistada teisi minu eestpalvete vahendusel. Need kogemused aitasid mul mõista eestpalve tähtsust ja väge.
Esimene neist kogemusist juhtus talvel. Olin mitmeid päevi uurinud piibliliku usu mõistet. Piiblis räägitakse lugematutest inimestest, kellede elu valitses ebausk ja usaldamatus Jumala suhtes, kuid seal räägitakse ka, kuidas mõned saavutasid elava usu, lootes kõikumatult meie taevasele Isale ja tema Püha Vaimu väele. Otsustasin jätkuvalt tänada Issandat nii paljude kordade eest, mil tema Vaim oli andnud mulle usku, ja ma palusin seda temalt veel.
Sel konkreetsel hommikul lugesin Apostlite tegude 8. peatükist Filippuse kogemusest. Ingel käskis tal minna Jeruusalemma lõunapoolsele Gaza teele ning seal nägi ta Kandaked, Etioopia kuninganna kojaülemat, kes istus oma tõllas ja luges Jesaja raamatu kirjarulli. Siis ütles Jumala Vaim Filippusele: “Mine ja astu selle tõlla lähedale.”
Ja nõnda siis kojaülem ristiti ja Piibel ütleb, et “kui nad veest välja tulid, võttis Issanda Vaim Filippuse ära”. Filippus märkas, et ta oli Asdodis, väikses linnakeses umbes 30 km kaugusel kohast, kus ta oli ristinud etiooplasest kojaülema.
Kui ma lugesin seda jutustust, siis ma mõtlesin omaette: “Kui põnev aeg oli tollal, kui Jumala Vaim oli inimestele nii lähedal.” Ja nii mõtisklesin selle jutu üle kogu päeva.
Tol ajal tegutsesin müügiesindajana ja sel õhtul kell 9 oli mul kohtumine ühe ehitustöövõtjaga, kes elas maal umbes 6 km New Yorki Castillest läände. Meie kodu oli Curriersis, umbes 11 km Arcadest põhjapool. Mulle oli antud nõu lühendada teed ühe pisitee abil, et mitte teha suurt idapoolset ringi ning säästa sedasi palju aega. Kahjuks juhtus vastupidi. Ristteid oli palju ja eksisin kolm korda ära, pöörates valesse suunda.
Märkasin, et kütust oli vaid pisut järele jäänud, kuid mõtlesin et kõige parem oleks paak täis lasta Castillest tagasiteel. Olles pärale jõudnud, süvenesime niivõrd äriasjadesse, et aeg kulus linnutiivul. Kui olin täitnud tellimisblanketi ja valmistusin lahkuma, näitas kell juba südaööd. Kütuse võtmise olin unustanud. Et ma ei peaks sõitma Castille kaudu ringi 39.-le maanteele, mis viiks mind koju Arcadeesse, soovitas ehitustöövõtja mul sõita tema maja juurest 5 km läände ja sealt pöörduksin vasakule otse 39.-le maanteele.
Ma küll ei soovinud sõita seda teed, kuid mees veenis mind, et eksimine on võimatu, kuna ristteel on tohutusuur teemärk. Kui astusin välja, torkas külmus kohe luudesse-kontidesse. Mees vaatas termomeetrit, mis näitas paarkümmend kraadi pakast.
“Loodetavasti on sul hea aku”, ütles ta.
“Pole muret, see on üks parimatest talveakudest”, vastasin ja viipasin hüvastijätuks. Kõva pakase tõttu võttis tavalisest natuke kauem aega, enne kui auto soojenes ja kogu minu tähelepanu oli koondatud sellele. Olin sõitnud kaheksa kilomeetrit, kui mootor hakkas võimsust kaotama. Pilguheit kütusenäidule teatas mulle, et paak oli tühi. Õudus haaras mu meeli kui mõistsin, et viimane möödasõidetud talu oli paari kilomeetri kaugusel ja teisi polnud näha.
 Vaimusilmas nägin ennast juba haigevoodis varbad amputeerituna. Olin kord 17-aastasena Põhja-Quebecis külmetanud ära kõik oma varbad, kui pakane oli laskunud 40 kraadi peale. Pidin veetma 5 kuud haiglas. Varbad muutusid mustaks ja neilt koorus lihatükke. Mulle tehti mitu operatsiooni ja ihusiirdamist. Kui pääsesin haiglast välja, istus mind ravinud arst minu kõrvale ja lausus, et mina ei peaks elama enam selles maailmaosas. Ta uskus, et mu varbad külmuvad kergesti ära uues pakases ning siis tuleb nad amputeerida.
Hirmu vallas ma hüüdsin: “Kallis Jeesus, aita!” Mitu korda varem olin raskes olukorras hüüdnud abi sama moodi ja Jeesus ei olnud mind kunagi hätta jätnud. Koheselt laskus mu hinge sügav rahu. Kuid auto hoog aeglustus endistviisi.
“Anna andeks, et ma läksin paanikasse”, mõtlesin. “Sina ei ole mind kunagi hätta jätnud. Oi Issand, mina tean, et Püha Vaim, kes viis Filippuse 30 km kaugusele, võib viia mind ja seda autot üle nende küngaste Curriesi, kui ta nii soovib. Armas Jeesus, lase Pühal Vaimul, kes valvab aatomeid, hoida minu auto mootor töös, nii et ma jõuaksin peatumata koju. Tänan sind Issand abi eest.”
Tundus justkui miski oleks tõuganud autot tagantpoolt. Mootori pöörded kasvasid ja mootor põrises nagu ei kunagi varem. Spidomeetriosuti liikus kõrgemale ja kui see saavutas kõrgeima lubatud kiiruse, pidin jala pedaalilt tõstma, auto vurades üha edasi. Ma polnu kunagi varem sõitnud Eagle Hilli mäe otsa käiku vahetamata väiksema peale, kuid nüüd tormasin üles suurima käiguga. Rõõmustades ülistasin Issandat tema imettegeva väe üle.
Hakkasin mälust kordama selliseid piiblisalme nagu Ps. 107/1,2 ja 8: “Tänage Jehoovat, sest tema on hea, sest tema heldus kestab igavesti! Nõnda öelgu Jehoova lunastatud, keda tema on lunastanud kitsikusest. -- Tänagu nad Jehoovat ta helduse eest ja tema imeliste tegude eest inimlastele.”
Ülistasin Issandat kogu südamest ja nutsin rõõmust. Tundsin, et järgnevad psalmikirjutaja sõnad polnud veel kunagi nii kaunilt kõlanud: “Tänage Jehoovat, kuulutage tema nime, tehke teatavaks rahvaste seas tema teod! Laulge temale, mängige temale, kõnelge kõigist tema imedest! Kiidelge tema pühast nimest, rõõmustugu nende süda, kes otsivad Jehoovat! Nõudke Jehoovat ja tema võimsust, otsige alati tema palet! Meenutage tema tehtud imetegusid, tema imetähti ja tema huulte kohtuotsuseid,” (Ps.105/1-5).
Kui olin pöördunud meie aiateele ja sõitnud piki rinnatist üles meie eesuksest mööda, peatus auto mõne meetri kaugusel garaažist. Lülitanud auto välja jooksin majja ja hämmastusin, kui nägin, et köögis põles tuli.
Hilda oli ärganud umbes kell 23.45 ja kui ta märkas, et mind ei ole kodus, palvetas ta, et Jumal mind hoiaks. Kui astusin uksest sisse, märkas ta, et oli juhtunud midagi suurt ja imelist. “Sa oled nii vaimustuses. Mis on juhtunud?”
Rääkisin, kuidas Jumala Vaim tõi mind koju 40 km kauguselt, kui kütus oli lõppenud. Umbes tund aega ülistasime Issandat ja läksime siis voodisse, kuid me ei osanud magada vaid jutustasime minu kogemuse üle.
Hommikul püüdsin autot käivitada, kuid sellest ei tulnud midagi välja. Liikumapääsemiseks pidime tooma naabertalust bensiini.

Silmast-silma surmaga

Miski muu ei innusta inimest siiraks palveks kui surmaoht. Ja omast kogemusest olen märganud, et miski muu ei rahusta hirmu nii hästi, kui selliste piiblikohtade meenutamine, mis räägivad Jumala abist möödunud aegadel. Häda hetkel kinnitab Püha Vaim inimest Jumala sõna väega.
Mul on olnud kogemusi, mis oleks mind teinud hulluks, kui ma poleks oma meelt julgustanud Jumala sõnaga ja lootnud, et Issand aitab mind läbi kõigist minu katsumusist.
Kusagil märtsi lõpul, umbes kaks kuud pärast eelmist juhtumit, sadas New Yorki lääneosas palju lund. Wyomingi piirkonnas Arcade ja Rushfordi alal olid lumehanged kasvanud kohati kolmemeetristeks vallideks. Kuid talve selgroog oli juba murdumas, päike paistis soojemalt ja päevad pikenesid.
Ühel õhtul koju sõites kordasin mõttes teksti: “Sest Jehoova silmad uitavad kogu maal, et võimsasti aidata neid, kes siira südamega hoiavad tema poole!” (2.Aj.16/9). Olin just lähenemas Rushfordile normaalse kiirusega ja aeglustasin kiirust enne igat kurvi, kuna oli võimatu näha vastutulijaid vallide tagant.
Korraga muutus tee väga libedaks, sest päeva jooksul sulanud lumi oli nüüd päikese loojudes taas jäätunud. Pidurdada ma ei tohtinud, sest oleksin kohe auto juhitavuse kaotanud. Puutumata pidurit ja gaasipedaali lasin autol liuelda kurvi lootuses, et kedagi vastassuunas ei tule.
Tehes kurvis pööret nägin keset teed seismas suurt hobust. Kokkupõrget oli võimatu vältida. Mu käed klammerdusid rooli külge ja jõudsin vaid lausuda: “Kallis Jeesus.” Samal silmapilgul haaras mingi jõud roolist kinni ja juhtis auto hobuse esijalgade suunas. Usun, et see oli Jumala Vaim, sest olin tundnud täpselt samasugust lähedust tol ööl kaks kuud tagasi. Just enne kokkupõrget hobune tõusis tagajalgadele ja mina kummardusin istuma, et kabjad ei tabaks aknast läbi tulles minu nägu.
Kapjade ja auto vahele jäi õhku vaevalt enam kui 5 cm. Mõni aeg hiljem õnnestus mul auto peatada ja ootasin paar minutit, kuni mu puperdav süda rahunes ning saatsin samal ajal tänupalve Jumala poole.
Kuna hobune oli liiklusele ohtlik, sõitsin lähimasse tallu asja selgitama. Kuulnud minu jutustust, sõnas mees, et hobune kuulub naabrile, kes hoidis teda pikad talvekuud tallis. Siis võttis ta telefoni ja helistas omanikule, kes väitis, et pool tundi tagasi oli suksu veel tallis, kui ta toimetas seal õhtusi toimetusi. Ta lubas siiski käia vaatamas ja lubas kohe tagasi helistada.
Mõne minuti pärast mees teatas, et mingil kummalisel moel oli hobune välja pääsenud. Talli uks oli pärani lahti, küüni uks praokil ja hobune läinud.
Kumbki mees ei mõistnud, kuidas see võis juhtuda. Keegi ei saanud pääseda küüni pererahvale märkamatult, kuna tee sinna läks mööda suurtest köögiakendest. “Tõepoolest kummaline”, ühmasid nad.
Minu abikaasa ja mina ülistasime taas oma taevast Isa. Surm oli vaadanud mulle silma, kuid Issanda silmad valvasid mind ja tema Vaim oli päästnud mind. See juhtum aitas mul kasvada Jumala tundmises.
Järgnev piiblitekst sisaldab lootust ja julgustust neile, kes annavad oma elu Jumala kaitse alla: “See on Jehoova suur heldus, et me pole otsa saanud, sest tema halastused pole lõppenud: need on igal hommikul uued - sinu ustavus on suur!  Jehoova on mu osa, ütleb mu hing, seepärast ma loodan tema peale! Jehoova on hea neile, kes teda ootavad, hingele, kes teda otsib! Hea on vaikselt oodata Jehoova päästet!” (Nutul.3/22-26).
Aastate jooksul on mu süda lugematuil kordadel pöördunud Jumalat ülistama, kui Püha Vaim on mind päästnud võimatutest olukordadest.

Autoõnnetus

Ligi 20 aastat töötasin telefonikataloogi kollaste lehekülgede reklaamiagendina Ohios, New Yorgis ja Pennsylvanias. Viimased viis aastat töötasin piirkonnaesimehena firmas, kes väljastas telefonikatalooge mitmetele era-telefonifirmadele. Juhtisin reklaamimüüki firma kirdeosakonnas, kuhu kuulus kaheksa osariiki. Oma töö käigus tuli mul aastas reisida 40 000 - 70 000 kilomeetrit. Olin teel lausvihmas, lumetormis, udus ja paljudes muudes oludes. Sageli sööstis minu poole autosid, millede juhid olid selgelt purjus või narkootikumide mõju all.
Auto purunemine maanteel ei huvita meediat praegusel maailmaajastul, kuid samasugune õnnetus Searsi parkimisplatsil võib pääseda ajakirjanduse esilehtedele.
1971 aasta detsembris oli mul käsil New Yorki Watertowni telefonikataloog. Mõned ööd olid selle aastaaja kohta erandlikult külmad ja selleks, et kontrollida auto aku seisukorda, läksin ühel hommikul seda kontrollima Searsi auto-teenindusse.
Teeninduses oli kiire hommik, sest külm periood oli ilmselt paljusid üllatanud. Kuna sees polnud piisavalt ruumi, sooritas hooldustehnik vajaminevad mõõtmised õues ja teatas, et see aku kannatab veel ühe talve ilma viperusteta ilusti ära.
Samal ajal parkis põigiti minu auto taha 27 tonnise koormaga järelkäru-auto ja sohver läks küsima informatsiooni lasti mahalaadimise koha kohta. Minu auto nina oli üsnagi teenindushoone seina ligi, nii et oli võimatu välja pääseda. Tollal juhtisin ma väikest “Saabi”. Hooldustehnik pakkus, et ma tagurdaksin tohutusuure järelkäru alt läbi, kuna ruumi oli piisavalt. Ta ise annaks mulle juhtnööre.
Järelkäru-auto mootor oli välja lülitatud ja käsipidur peale tõmmatud, sest muidu oleks auto rinnatiselt alla veerenud, kuna parkimisplats asus järsul mäenõlval.
 Tehniku juhatuste kohaselt tagurdasin aeglaselt järelkäru alla. Kui mu auto oli peaaegu täiesti järelkäru all, valdas mind korraga sama kummaline ohutunne nagu varemgi hädaolukordades. Mäletan kuidas ma võtsin käigu tagurdusasendist välja ja samas tundsin nagu oleks mingi tohutu vägi tõuganud autot ettepoole. Kui mu jalg poleks olnud piduripedaalil, oleksin sõitnud vastu maja seina. Kiirest edasisööstust hoolimata ei jõudnud auto täiesti koormaauto alt ära, mis üllatuslikult nihkus tagasi, tabades tagumist kaitserauda ja purustades tagatuled. Löök müksas auto tagaosa kõrvale ligi meetri jagu.
Inimesed, kes olid olukorda jälginud, jooksid mu auto juurde vaatama, kas mul viga ei ole. Ei olnud viga saanud, küll vaid ehmatasin. Inimesed korrutasid: “Oled sa ikka terve? No küll sul alles vedas. Oleksid pea-aegu elust ilma jäänud. Kuidas sa auto nii kiiresti ettepoole liikuma said? Kust sa teadsid, et koormaauto liikuma hakkas? Kuidas sa vastu seina ei pannud?” Keegi vanem naine sõnas: “Sinu kaitseingel päästis sind. Jumal armastab sind vist tõesti väga.” Üks meestest lausus: “Kas mõistad, et oleksid peaaegu pannkoogiks saanud?”
Järelkäru-auto vigastas paljusid autosid, tagurdus linki ja lömastas samas suure “Chrysleri” tagaosa. Auto juht ilmus kohale just siis, kui tema sõiduk lömastas viimase auto. Suutmata omi silmi uskuda vandus ta raudkindlalt, et jättis käigu sisse esimese peale ja tõmbas käsipiduri põhja.
“Chrysleri” omanik raevutses. Ta oli koos naisega just mõned sekundid tagasi autost väljunud ja astunud rinnatist mööda üles. Nad pidid jooksma kõrvale, et mitte alla jääda. Ta hakkas juhti mitmel moel sõimama, süüdistades teda idioodiks, kes oli jätnud koormaauto ilma korraliku käsipidurita seisma. Ta otsustas ise kohe asja kontrollida, kuid auto juht takistas tal juhikabiini minna ega läinud ka ise, enne kui Watertowni politsei kohale tuli liiklusõnnetuse kohta protokolli tegema.
Kohale kogunes kohe suur hulk uudishimulikke, kes tahtsid teada, mis oli juhtunud. Nad panid imeks, et ma olin pääsenud kindlast surmast. Kui politseinikud saabusid, üritasid nad laiali ajada seda rahvamassi, kuid inimesed keeldusid lahkumast.
Üks politseinikest ronis kabiini juhtimissüsteeme kontrollima. Ta teatas oma kolleegile, et vool on väljas, käik vaba peal ja armatuurlaua tuli näitab, et käsipidur on peal. Loomulikult ei osanud ta öelda, miks auto liikvele läks.
Kui ta hakka protokolli kirjutama, kuulas ta kõigepealt mind üle. Lõpuks ta ütles: “Härra Morneau, olete väga õnnelik, olles praegu elus. Kui oleksite viibinud sekund kauem koormaauto all, ei oleks te enam siin protokolli kirjutamas. Selle asemel oleksite hoopis õhtulehe esiküljel, ja ma kujutan ette, mida seal kirjutataks.”
Kui sõitsin ära, keerlesid minu mõtteis sõnad: “See on Jehoova suur heldus, et me pole otsa saanud, sest tema halastused pole lõppenud: need on igal hommikul uued - sinu ustavus on suur!”

3. Jeesuse intensiivraviosakond

K
ui uurisin eestpalve väge ja mõju, selgus mulle, et eduka palveteenistuse sooritamine nõuab teatud omadusi.
Tähtsaim on saada selline meel, nagu oli Kristusel. “Olgu teil samasugune meel, mis oli ka Kristusel Jeesusel,” (Fil.2/5), ütles Paulus. Kui Eutühhos kukkus kolmandalt korruselt alla ja tõsteti maast üles surnuna, võis Paulus ütelda: “Ärge hädaldage, sest tal on hing veel sees!” (Apt.20/9-10). Ta oli näinud nii paljusid vastuseid oma vaiksetele palvetele, et ta teadis kindlalt et Jumal kuulis ta südame hüüdu, kui ta jooksis allakorrusele noormehe juurde.
Kujutan ette et ta lausus: “Kallis Jeesus, sina oled Issand, miski pole sulle võimatu. Ole hea ja pööra see õnnetus heaks, nii et sinu omad ülistaksid sinu suurt nime elu lõpuni, meenutades seda juhtumit. Tänu sinu armastuse ja armu eest, Issand.”
Hakkasin siis palvetama, et Püha Vaim annaks mulle sellise meele, nagu oli ka Kristusel. Kuid mõne aja pärast aitas Jumala Vaim mul mõista, et ma tegelikult ei teadnud mida palusin ja et Jumal ei suuda vastata, kui meie palved püsivad üldisel tasemel. Pärast seda said minu palved täiesti uue sisu. Enam ma ei kasutanud selliseid ebamääraseid väljendusi nagu “Issand, õnnista seda inimest”. Selle asemel palusin Jumalat õnnistada antud inimest teatud moel, nii et ma teaksin, et Jumal minu palvele vastab, nähes palve täitumist otse silme ees. Teisiti öeldes õppisin palvetama meelepäraseid palveid ja mõistma, et me ei saa nendega tormata. Rahulik, meelepärane palve nõuab aega ja tundub alguses vastumeelsena, kuid ma märkasin, et see toob suuri tulemusi.
Palvetades endale sellist meelt, mis oli ka Kristusel, taipasin, et Kristusesarnane meel tähendab seda, et ma hakkasin mõtlema nii, nagu Kristus mõtles ja tundma nii nagu tema tunnetab elu sellel langenud planeedil, kuni lõpuks tegutsesin nii nagu tema  minu asemel. Teisiti öeldes võtsin omaks eluviisi, mis oli tema vaga meele kohane.
Ehkki mu mõtted liikusid enam-vähem õiges suunas, ei mõistnud ma siiski, kui suuri õnnistusi toob endaga Kristuse iseloomu omaksvõtmine. Olin alles puudutanud väga väikest osa sellest, mis moodustab Kristuse iseloomu. Kui lugesin asja kohta enam, minu mõistmine kasvas. Tulin sellele järeldusele, et ma ei suutnud edukalt tegutseda patuses maailmas, kui mul oli vähem armu kui Jeesus palus ja sai oma maapealse elu jooksul. 
Nüüd hakkasin Jumalalt iga päev paluma uut Püha Vaimu ristimist. Palusin, et Jumala Vaim aitaks mul paremini tunda oma Issandat ja Vabastajat ja tema ülestõusmise väge, mida apostel Paulus oli igatsenud (Fil.3/10). Ja oma suureks imestuseks hakkas minu elus juhtuma asju, mida ma ei oodanud ega pidanud võimalikena.
60-ndate keskel, kui töötasin Ohio Hudsoni telefonikataloogi kallal, õnnistas Jumal erilisel viisil minu kristlikku elu ja hakkas kasutama mind oma vahendajana. Mõni kuu varem olin vahetanud tööd ja siirdunud telefonikataloogide reklaamiagendiks. Pärast kuuajalist koolitust saatis firma mind New Yorki osariiki hankima kogemusi väikeste telefonikataloogidega. Pärast seda pandi mind raskemate ülesannete peale ning peagi töötasin Hudsonis, Ohios.
Hudsoni piirkonnale lisaks ulatus mu töö Akroni, Kenti ja Ravenna linnadesse. Töö oli huvitav, kuid paljunõudev. Oli huvitav seada kokku reklaame, mis vastasid firmade vajadustele. Vahel reklaamid ei toonud kliente juurde ja siis võis järgmisel aastal firma reklaamist loobuda.
Õhtuti seadsime kokku reklaame, mis pidid köitma silma ja sisaldama vajalikku informatsiooni. Kuuel inimesel võttis Hudsoni kataloogi tegemine aega kolm nädalat, kui taas New Yorki Buffalo telefonikataloogi valmimine võttis 43 inimesel aega kuus kuud.
Tööga oli kiire, sest iga päev tuli läbi käia teatud hulk kliente, et kataloog õigeks ajaks valmis saaks. Isiklikud käigud firmadesse võtsid palju aega, kui firmal oli mitmeid tooteid ja kuulutusi paigutati eri teemade alla. Uue informatsiooni lisamine ja vana kõrvaldamine vajas kuulutusteksti muutmist.
Edukus sõltus enamasti sellest, kas sa juhtusid ettevõtte omanikuga kohapeal kokku. Kui nad olid mujal, tuli hiljem uuesti tulla, mis taas omakorda aeglustas teiste klientide teenindamist. Kriisiolukorra tarvis polnud vaja muud, kui et enamus omanikke juhtus olema ära kaks või kolm päeva järjest. Peale selle kui aeg hakkas otsa lõppema, kasvasid pinged ja oli raske tõhusalt töötada.
Kuna ärimaailmas ollakse suure pinge all, võib kollaste lehtede esindaja kaotada reklaamiraha või kogu lepingu, kui ta ei suuda käituda rõõmsalt, meeldivalt ja diplomaatiliselt. Juba varakult õppisin ma, et ma pidin palvetama, et jätkuvalt edukas olla. Mõistsin kiiresti, et vajan erilist Jumala õnnistust, et pinge all mitte läbi põleda.
Kord käisin ühes autode plekitöö- ja värvimistöökojas. Esitledes reklaamiteksti ütles omanik, et ta soovib mõne päeva asja üle järele mõtelda, kuna ta planeeris äri lõpetamist ning kui nii läheb, tuleb reklaam tühistada. Küsisin miks ta nii teeb, kui äril paistis hästi minevat.
“Ma vist räägiksingi teile oma probleemi. Olge nii lahke ja pange kabineti uks kinni.”
Kui uuesti istusin, sõnas mees: “Ma ei tea, miks ma räägin seda teile, kui pole veel kellelegi teisele rääkinud. Olukord minu kodus on kehv ja halveneb iga päevaga. Minu naine ja mina ei saa omavahel läbi ning mulle tundub, et soovin firma kinni panna, koos 16-aastase pojaga Kaliforniasse kolida ja nõuda abielulahutust. Seepärast ongi mul nii raske reklaami suhtes otsust teha.”
Minu tihe ajagraafik ja koolitus eeldasid, et sellises olukorras tuleks töö katkestada (vajasin selleks vaid mehe allkirja) ja selgitada, et võiksin panna selle tagasi, kui ta helistab telefonifirmasse enne, kui kataloog trükki läheb. See oleks säästnud minule tagasitulemise jalavaeva ning oleksin võinud kasutada seda aega reklaami müügile teistes firmades.
Kuid ma ei teinud nii, sest mu mõttes kõlasid sõnad: “Ta ei elanud mitte enda, vaid teiste pärast. Mul oli tugev tunne, et ma pean laskma mehel oma südant puistata, samal ajal kui ma ise tema pärast palvetasin. “Kas soovite rääkida, kuidas kõik viltu minema hakkas?”
“Kõik algas kolm aastat tagasi”, ütles ta, “varsti pärast seda, kui olime kolinud oma uude kaunisse kodusse. Mu naine hakkas esitama mulle tobedaid nõudmisi. Ta kaebas, et ma ei veetnud küllalt palju aega koos temaga ja et armastasin firmat enam kui teda. Tunnistasin, et kasutasin palju aega firma tegevusele - inimeste teenindamine on selline. Ja püüdsin selgitada, et selleks, et hankida talle kõiki vajaminevaid asju, tuli mul töötada pikki päevi. Kuid ta ei tahtnud sellest aru saada, vaid jätkas näägutamist ja süüdistas mind julmaks. Lõpuks sattus ta nii raevu, et hakkas nõusid põrandale loopima.”
“Kas te abielunõuandlat olete proovinud?”
“Eelmisel aastal proovisime seda. Mõnda aega see aitas, kuid siis hakkasid naisel taas märatsemishood käima. Ta ei ole enam samasugune inimene nagu varem. Ta võib olla tõeliselt meeldiv ja siis ilma mingi põhjuseta tema isiksus muutub ja ta muutub tõeliselt vastikuks. See on kindel, et nii edasi elada ei saa.”
Oleksin soovinud rääkida talle Jumalast, kuid ma ei saanud, sest koolituse ajal oli meile tehtud selgeks, et firma keelab meil rääkimast poliitikast ja usust kollaste lehtede klientidele ja et tööaega ei tohtinud kasutada muuks otstarbeks.
Selle asemel pakkusin, et tulen kahe nädala pärast läbi, et kuulda, mida ta reklaami suhtes on otsustanud. Ta pidas ettepanekut heana ja kui lahkusin, ütlesin, et meenutan teda ja tema naist oma palvetes. Mees tänas tähelepanu eest, mida tema probleemi suhtes osutasin.
Sõites järgmise kliendi juurde mõtlesin mehe raskustele ja tundsin abielupaari käekäigu pärast sellist muret, mida ma polnud veel ühegi võhivõõra inimese suhtes tundnud.
Mõistsin, et mu kaastunne tuleb sellest, et Kristus oli Püha Vaimu vahendusel andnud mulle kaasatundvat armastust vastusena minu palvetele. Möödudes suurest selvehallist valdas mind äkitselt soov palvetada abielupaari pärast. Pöörasin parkimisplatsile, sõitsin kaugeimasse nurka ja seiskasin mootori. Samas ütlesin endale: “Oleks meie Issandal intensiivraviosakond nende jaoks, kes on sattunud patu ja Saatana ohvreiks.”
Minu naine Hilda töötas tol ajal haigepõetajana suure haigla intensiivraviosakonnas. Mõned päevad varem olime vestelnud tema töö üle ja mulle avaldas sügavat muljet see hool ja hoolitsus, mida põetajad osutasid patsientidele. Tahtsin anda samalaadset hingelist abi neile, kes olid raskustes.
Võtsin portfellist oma Piibli, avasin selle Matteuse 27. pt. Kohalt ja lugesin Jeesuse ristilöömisest. Siis toetusin Kristuse vere teenetele, et äsjakohatud mees ja tema naine saaksid jumalikku abi.
Jumal oli juhtimas mind palvetööle, mis õnnistas paljusid inimesi ja lasi neil nautida tema armastuse rahu selles julmas maailmas.
Sel õhtul Jumal hüvitas mulle selle aja, mille olin kasutanud ärimehe probleemide kuulamisele. Igal külastuskäigul sain omanikega kohapeal kokku ja nad olid heatujulised ja innukad edasi arendama kollaste lehtede programmi. Õhtul lugesin tulemused kokku ja märkasin, et päeva netotulud ületasid kõik mu varasemad rekordid. See tegi head meelt mu ülemusele, kes palus mul selle saladust rääkida ka teistele reklaamiagentidele. Tegin seda üteldes, et galaktikate suur Kuningas oli minu pingutusi krooninud jumaliku õnnistusega.
Et tagada jumalikku abi autoparanduse mehele ja tema naisele elasin kaks järgmist nädalat pisut eri viisi. Igal hommikul panin äratuskella 15 minutit varem helisema, kuna tahtsin alustada uut päeva abielupaari pärast palvetades. Pühitsedes oma elu uuesti Jumalale, palusin teda nende eest. Piibel lahti ristilöömispeatüki kohalt (Matt.27) toetusin Kristuse vere teenetele, et nad saaksid erilist abi igapäevaseks eluks.
Minu esimene eestpalve kõlas umbes sedamoodi: “Kallis taevane Isa, soovin esmalt tänada selle eest, et lubasid Kristusel tulla siia maailma, elada meie keskel ja siis lunastada meid kalli hinnaga. Lisaks sellele tahan väljendada oma tänu selle eest, et oled mind austanud galaktikate ja taeva inglite ees niivõrd, et oled teinud minust Jeesuse vastupanuliikumise liikme selles patuvõimu all olevas maailmas.
Rõõmutsen selle pärast, et oled paljastanud meile, mil mitmel viisil Püha Vaim tegutseb inimeste päästmiseks ja oma töö lõpetamiseks maa peal suure väe ja auhiilgusega. Armuline Isa, kuna inspireeritud sulg on kutsunud sind “piiritu halastuse Isaks”, ei kahtle ma sulle teatavaks teha härra ja proua A. elu.
Saan aru, et nad on saatana pidevate rünnakute all ja kogenud masendavaid mõtteid ja kogemusi. Nende elu on viletsas seisus ning ma ei soovi vaadata passiivselt pealt, kuidas Jumala vaenlased püüavad endisest innukamalt teha tühjaks Kristuse tööd inimeste heaks juhtides neid oma püünistesse.
Ma toetun auhiilguse Issanda verele, mis valati Golgatal pattude andekssaamiseks ja selle abielupaari päästmiseks. Isa, ma palun, et jumalikkuse kolmas isik nuhtleks oma väega Luciferi ja tema ingleid, kes püüdsid valitseda inimeste elu. Kui ma olin spiritist, andsid Cyril ja Cynthia Grosse järeleandmatud palved Pühale Vaimule võimaluse kaitsta mind terve nädala deemonite rünnakute eest, nii et ma suutsin uurida Piiblit ja võtta Kristust vastu oma isiklikuks Issandaks ja Vabastajaks.
Ja nüüd, Isa, palun sul õnnistada härra ja proua A`d tänasel päeval, ümbritse neid valguse ja rahu vaimuliku atmosfääriga, et nad suudaksid teha mõistlikke valikuid selle elu ja igaviku tarvis. Ma tean, Issand, et sina ei sunni kedagi tegutsema teatud viisil, kuid suudad aidata inimestel teha õigeid valikuid.
Ma ei kõhkle paluda, et nende elus toimuks suuri jumalikke imesid, kuna Kristus oli juba maksnud hinna kõigi õnnistuste eest, mida taevas võib meile anda.
Omalt poolt hindan seda, et eestpalvetajana, kes avab jumaluse kolmandale isikule tee mõjutada vägevalt nende elu, et saaksin näha, et mu palvetele on vastatud, kui kahe nädala pärast lähen mehega uuesti kohtuma. Sooviksin, et püha Vaimu õnnistused langeksid ka minu peale, nii et võiksin Iiobi moodi ütelda: “Tõesti, kelle kõrv minust kuulis, see kiitis mind õnnelikuks, ja kelle silm mind nägi, see tunnistas minu kasuks, sest ma päästsin viletsa, kes appi hüüdis, ja vaeselapse, kellel ei olnud aitajat! Mulle sai osaks hukkuja õnnistus,” (Iiob 29/11-13).
Ja Isa, toogu see kogemus min lähemale minu päästjale, “et ma tunneksin ära tema ja ta ülestõusmise väe” (Fil.3/10). Issand Jumal, kui see eestpalve nüüd lõpeb, luba, et see ei oleks lõpp vaid algus uuele, kallihinnalisele elule koos sinuga. Veel kord tänan sind sinu armastuse ja armu eest, mida osutad neile, kellede pärast palvetan.
Esitan selle palve meie armulise ja ustava ülempreestri Jeesuse Kristuse nimel, tema, kes on galaktikate elanike ja taevainglite ees hankinud seadusliku õiguse kinkida Aadama langenud järglastele oma suurt õigust ja täielikku päästmist.”

Lõunasöök küünlavalguses

Kaks nädalat möödusid ja astusin segaste tunnetega härra A. firmasse. Ma lootsin kuulda õnnistustest, kuid oli ka võimalik, et abielupaar oli Jumala Vaimu juhtimisele vastu pannud ja kasutanud Jumalalt saadud valikuvabadust valede otsuste tegemiseks. Kuid ei möödunud kaua aega, kui ma märkasin, et nende elus oli toimunud pööre paremuse suunas.
Astusin raamatupidaja kabineti uksele ja küsisin, kas härra A`l läheb kaua aega tema kabinetis oleva mehega. Raamatupidaja ütles, et saan temaga kokku mõne  minuti pärast ning palus mul istuda. Siis ta lisas, et omanik oli just otsustanud äri laiendada ja ootas minu külastust. Minu südamest tõusis vaikne ülistuslaul Jumalale kui ma märkasin, et tema armastuse vägi oli õnnistanud neid, kellede pärast olin palvetanud.
Härra A. tervitas mind tugeva käepigistusega, näol rahulik, Jumala armastust peegeldav ilme. “Mul on teile palju häid uudiseid. Pärast teie viimast siinkäimist on siin toimunud lausa uskumatuid asju. Minu naine ja mina oleme taas ära leppinud ja elu on võtnud uue suuna.”
Kui mees jätkas oma jutustust, võisin märgata, et Jumala Vaim oli teinud tööd nende elus. Ta rääkis, et kolm päeva pärast minu külastust tema naise käitumine muutus. Minnes koju lõunale või õhtuks, märkas ta, et telekas oli kinni ja taustaks mängis klassikaline muusika, mis meeldis neile mõlemale. Naine oli sõbralik, kuid paistis olema oma mõtteisse süvenenud. Mõne päeva pärast helistas naine mehele tööle ja küsis, kas ta saaks sättida asju nii, et poleks vaja peale lõunat tööle tagasi minna. Mees vastas jaatavalt, kuid lisas, et kojutulek võib pisut viibida.
Kodus pakkus naine mehele lõunasöögi küünlavalguses. Siis rääkis ta, et oli sügavalt järele mõelnud asjade üle, mis olid ohustanud nende abielu. Ta uskus nüüd suutvat kontrollida oma elu ja sõnas, et ta küpses mõne päevaga rahulikuks, mõistlikuks inimeseks. Siis ta lisas, et elu on selleks liiga lühike, et seda enesehaletsuse peale raisata, kui on tegelikkuses olemas nii palju asju, mille üle tänulik olla.
Kui kuulasin mehe juttu õnne pöördumisest, täitis mu südant taevalik rõõm ja tänasin ning ülistasin hääletult püha kolmainsust, et minust oli tehtud Jumala armastuse ja abi kanal.
Siis rääkis mees, kuidas ta ise oli kasutanud mõned viimased päevad eneseuurimiseks. Mõlemad olid julgenud otsustada kõike algusest.
“Teil on seda võib-olla raske uskuda, kuid võin liialdamata öelda, et kogu meie kodu õhkkond on muutunud”, ütles mees lõpuks. “Ma ei oska seda selgitada. Kõik tundub nii rahulik, nii meeldiv. Kojutulek on üle pika aja meeldivaim kogemus.”
Nüüd on tal uusi plaane firma jaoks. Ta arvestas, et kui ta laiendaks ehitist ja palkaks kaks uut remondimeest, siis võiks ta tänu lisatuludele palgata kompetentse isiku remondikulusid arvestama ja tegutsema tööjuhatajana. Nii saaks ta ise veeta rohkem aega koos oma naisega.
“Aga kuidas te selgitaksite neid kiireid ja hämmastavaid muutusi?” küsis ta üllatavalt.
Palvetasin vaikselt mõttes: “Taevane Isa, anna mulle suhu õiged sõnad.”
Kõvasti aga ütlesin: “Vahest ehk mäletate, et kui ma kaks nädalat tagasi teie juurest lahkusin, lubasin meeles pidada teid ja teie kaasat oma palvetes. Teie kogetud muutused on vastused minu palvetele.”
Noogutades pead ta vastas. “Ma usun teid ja hindan seda, et te meie pärast palvetasite, kuid ma ei ole veel kunagi näinud nii võimsaid palvevastuseid. Minu naine ja mina käime kirikus, kuid mul tuleb tunnistada, et ma pole kunagi näinud teda vastavat palvetele nii, et inimese elu oleks tõeliselt muutunud.”
Minu hämmastuseks tema näoilme ja hääl muutusid korraga lootusetuiks. “Olge nii hea ja lubage, et te jätkate meie pärast palvetamist!”
Kunagi varem polnud ma tundnud nii võimsasti, et keegi vajas mind ja samas olin rõõmus, nähes et mu palvetele oli vastatud.
“Ma luban palvetada teie ja teie naise pärast. Kirjutan teie nimed oma püsivale palvelehele. Hoolitsen selle eest, et teie pärast palvetatakse iga päev.”
Oma tiheda ajagraafiku tõttu uuendasin mehe reklaamkuulutuse ja läksin järgmise kliendi juurde. Järgmisel aastal ma ei töötanud enam selle telefonikataloogi kallal, sest mind viidi üle tähtsamatele turu-aladele, kuid piirkonnakoosolekul kohtasin meest, kes nüüd hoolitses selle ringkonna üle ja kuulsin häid uudiseid.
“Härra A. saatis sulle tervisi. Ta palus mul edasi öelda, et nende firmal on edu ja ennekõike on nende peres kõik korras. Ta ütles, et veel kunagi pole asjad nii hästi olnud. Ta ei rääkinud, millest te olite vestelnud, kuid kõigest oli näha, et olid jätnud temasse kustumatu mõju.”
Oli tõepoolest hea kuulda, et Jumala Vaim andis abielupaarile püsivat intensiivravi.

4.Tulemuslik palve

O
lin mitu aastat mõtelnud apostel Pauluse kogemuse üle. Mind hämmastas, et Jeesus oli ilmunud sellele mehele Damaskuse teel ja teatanud, et tema usufanatism oli väärastunud.
Kujutage endale ette auhiilguse Issandat rääkimas mehele, kes saatis usklikke vangikongi, hääletas nende hukkamise poolt ja otse nautis, üritades panna mõningaid neist Jeesust teotama (Ap.t.26/ 10,11).
Küsimused täitsid minu mõtteid. Miks käitus Jumal Saulus Tarsoslasega niimoodi? Miks ta soosis Saulust, toimides tema päästmiseks viisil, mida ta ei soovinud kasutada teiste puhul?
Siis ühel päeval, kui istusin autos oodates kiirpesu järjekorras, tuli minu küsimustele selge vastus. Mul oli Piibel lahti ja ma lugesin “Ma manitsen siis nüüd kõigepealt tegema palveid, palvusi, eestpalveid, tänupalveid kõigi inimeste eest, kuningate ja kõigi ülemate eest -- Sest see on hea ja armas Jumala, meie Õnnistegija meelest,” (1.Tm.2,1-3).
Minule avaldas sügavat muljet mõte, et Jumal kutsus mind tööle, mida ei saanud isegi taevainglid teha. Ta soovis, et ma palvetaksin nende inimeste eest, keda ma oma töö käigus kohtan. Ja ma teadsin täpselt, kust saaksin väge neid aidata: palvest. Jumal ootab, et me temalt abi palume, sest siis on tal seaduslik õigus maailmauniversumi elanike ees astuda võimsalt Saatana territooriumile ja päästa tema vangid.
Telefonikataloogi reklaamiagendina nägin Jumala Vaimu tööd imelisil viisil. Kuid enne, kui jutustan mõnedest oma palvekogemustest, on minu meelest tähtis arutleda selle üle, millistel ajenditel Jeesus inimeste eest palvetas.
Lugedes aastate jooksul Piiblit, olen märganud, et meie Issand püüdis oma jüngritele pidevalt toonitada, kui sügavat armastust tundis ta langenud inimeste vastu. Ta veetis palju aega palves ja andis nii neile eeskuju, et neistki võiksid saada võimsad eestpalvetajad.
Kui Jeesus astus taevasse, siis ta ei kartnud jüngrite ebaõnnestumise suhtes teiste päästmise töös. Ta saatis neile Püha Vaimu, kes õpetaks neid elama viisil, mis ei tooks häbi nende Lunastajale.
Olen tähele pannud, et edukas, võidukas kristlik elu sõltub üheksast tegurist. Kui need on Püha Vaimu abil saanud meie omadeks, võime paluda Jumalal nendega õnnistada neid, kelle eest me palvetame. Vaadelgem neid omadusi lähemalt.

Esimene tegur

Inimlik armastus on alati isekas. See annab tulemusi, mis parimalgi juhul on ebakindlad ja lühiaegsed, kuid jumalik armastus on vägi, mis ei vea iialgi alt. Saan suurt lohutust sellest, et kaastundlik Jumal armastas inimkonda nii väga, et “ta oma ainusündinud Poja on andnud, et ükski, kes temasse usub, ei saaks hukka, vaid et temal oleks igavene elu!”. Meil tuleb palavalt palvetada, et Jumal annaks meile selle jumaliku väe.
Olen sügavalt veendunud, et tänapäeval nii sagedane kristlikegi kodude lagunemine ja sellest tulevate õnnetuste põhjus on selle jumaliku armastuse puudumine meie südameist. Me ei tunnista seda, kuid tulemused räägivad enese eest.

Teine tegur

Järgmist tegurit mõistetakse sageli valesti, kuna sellest on olemas petlik võltsing. See kallihinnaline tegur on taevalik rõõm.
Läbi ajaloo on Saatan petnud inimesi, pannes neid uskuma, et nad leiavad rõõmu taotledes isekalt oma eesõigust, teistest hoolimata. Kuid selline elustiil viib vaid pettumuste ja mureni.
Püsiva rõõmu leiame üksnes Kristuse juurest. Rooma 15/3 ütleb: “Sest Kristuski ei elanud enese meele heaks”. Ta koges suurt rõõmu teisi õnnistades.
Piibel kirjutab varajaste jüngrite kohta: “Ja jüngrid täitusid rõõmu ja Püha Vaimuga.” (Apt.13,52).
Usun, et meil tuleb tänapäeval härdalt ja palavalt paluda taevalikku rõõmu. Alles siis saame seda õnnistust teistele jagada.

Kolmas tegur

Rikkad ja vaesed, tugevad ja nõrgad otsivad kõik rahu. Maailmas on pakkuda  mitmesugust rahu, kuid mina soovin kätte saada kõige paremat, nimelt taevalikku rahu. Selline rahu on väga lõõgastav, kuna see vabastab meid ahistavatest hirmudest.
Me mäletame, kuidas Jeesus magas paadis keset tormi (Mark.4/38-40) ja kui rahulikult Peetrus magas planeeritud hukkamisele eelneval ööl (Ap.t. 12/6).
Meie, tänapäeva inimesed, vajame samasugust vabanemist hirmudest. Kuidas saaksime sellist seisundit saavutada? Kui Trööstija, Püha Vaim, Kristuse esindaja maa peal, annab inimesele taevaliku rahu, vabastab ta selle isiku kõigist hirmudest.

Neljas tegur

Selle teguri hindamiseks tuleb meil meeles pidada, kuivõrd julmas maailmas me elame. Raskusi ja probleeme on mitmesuguseid, kuid halvimatena tunduvad need ebaõiglused ja vihameelsed teod, mida teised teevad meile. Vahel selline vihameelsus ilmneb julmade sõnadena ja kõnena.
Apostel Jakoobus võrdleb keelt oma kirja 3. peatükis väikse leegina, mis süütab suure ja laastava tulekahju. Et sellistest kogemustest välja tulla, vajab inimene sama jumalikku kannatust, mida osutas ka meie Lunastaja. Kui Jumal kohtus Moosesega Siinai mäel, iseloomustas ta ennast: “Jehoova, Jehoova on halastaja ja armuline Jumal, pika meelega ja rikas heldusest ning tõest” (2.Moos. 34/6).
Kui püüame päevast päeva osa saada sellest jumalikust abist, suudame sallida teiste puudusi ja suudame siiralt paluda neile Jumala õnnistust. Siis võime ühineda apostel Pauluse sõnadega: “Ma suudan kõik temas, kes mind teeb vägevaks.” (Fil.4/13).

Viies tegur

Järgmine omadus on väga tähtis kõigile, kes tegelevad inimestega. Sõbralikkus on asendamatu abi nii äri-elus, kui ka  inimeste aitamisel.
Olin juba kolmandat aastat tegemas New Yorki telefonikataloogi ning mõned päevad varem oli alustatud kliendivisiite. Ühel hommikul kutsus müügijuht mind oma kabinetti, enne kui alustasin oma ringkäiku. Loomulikult imestasin ma, et mis asi see nii tähtis oli, millest ei saanud minu töölaua juures rääkida.
Kui astusin kabinetti, palus müügijuht mul ukse sulgeda ja teatas sekretärile, et ajutiselt ta telefonikõnesid vastu ei võta. Mu süda jättis paar lööki vahele, sest oli oodata probleeme. Rahunesin siiski, kui ta teatas, et palub mult teenet. Vestlus kulges sedamoodi:
“Roger, siin mapis on informatsioon tähtsast kliendist, keda tuleb kohelda eriliselt hästi. Vajame selleks ülesandeks meest, kes on taktitundeline ja kannatlik nagu ingel. Sellelt kliendilt kasseerime me iga kuu sisse sadu dollareid. Vestlesime juhtkonnaga pikalt sellest, kes meie 43-st müügimehest oleks küllalt kompetentne ja taktitundeline avaldamaks meie kliendile soodsat mõju. Usun, et sobiv inimene selle töö jaoks oled sina.”
“Aga see, kes käis tema juures eelmine aasta?”
“Me ei saa teda saata uuesti, sest see ülesanne käis temale üle jõu. Nõupidamised lõppesid kümme päeva enne kataloogi trükki minemist ja see põhjustas meile igakuise ligi kahesajadollarilise kahjumi. Meie esindaja ütleb, et firma juhi jutule on väga raske pääseda. Ta ei ole nõus meie esindajaga eelnevalt kokkusaamisaega paika panema, vaid on käskinud mehel kaks-kolm korda nädalas kontorist läbi astuda, kuniks tal on piisavalt aega vestelda telefonikataloogi kollaste lehtede reklaami üle. Meie mees väidab, et on viimase poole aasta jooksul seal käinud juba üle 50 korra.”
Analüüsides olukorda, tundsin ülesande suhtes ääretut vastumeelsust ja palvetasin siis vaikselt: “Jeesus, mida ma pean tegema?” Samas teadsin, et Issand on minuga. Võib-olla avab see juhtum juhtkonna ja kogu personali silmad nägema, et Jumal kannab hoolt omade eest.
Minu ülemus meenutas mulle mõningaid raskeid kliendivisiite, millest ta oli vaatlejana osa võtnud, ja kui suurt mõju oli talle avaldanud minu käitumisviis.
“Roger, ma tean, et sul on abiks tohutu jõud ja ma tahan, et ka teised sellest teada saaksid. Kas sa võtad ülesande vastu?”
“Siin on selgelt vaja Jumala imet, et ettevõtmine õnnestuks. Kuid ma usaldan tema väge ja võtan ülesande vastu.”
Kümne päevaga olin ülesande edukalt lõpuni sooritanud. Algul palusin Jumalalt taevalist taktitunnet ja sõbralikkust ja seejärel firmajuhilt telefoni teel viieminutilist kohtumisaega, et oma asja esitleda. Minu palvele tuldi vastu ja positiivne esmakohtumine viis peatsele uuele kohtumisele, kus esitlesin firmajuhile mõningaid kokkuseatud reklaamitekste. Need meeldisid mehele ning minu suureks imestuseks küsis ta, kas saaksin tulla tema kontorisse kella seitsmeks hommikul paariks tunniks vestlema muudest äriasjadest. Nõustusin pakkumisega.
Selle kohtumise ajal, samal ajal kui koostasin kuulutusi, rääkis mees kohutavatest probleemidest, mida oli temal ja ta naisel nende ainukese pojaga. Noor mees oli olnud nende elu rõõm, kuni ta jäi narkootikumide püünisesse ja sattus seadusega pahuksisse. Häbi tundus lausa väljakannatamatuna. Mees lisas, et see kogemus oli teinud teda ebasõbralikuks teiste suhtes ning et ta ise ei olnud enam suuteline olukorda parandama. Vestluse ajal lubasin neid meeles pidada oma igapäevastes palvetes ning mees tänas mind.
Umbes kuu aja pärast helistas ta uuesti toote pärast, mida peaks reklaamile lisama. Vestluse käigus mainis ta, et olukord kodus oli paranemas ja palus mul jätkata eestpalvetamist. Selgitasin firmajuhile veel, et tal tuleb allkirjaga kinnitada muutused reklaamitekstis ning leppisime kokkusaamise kahe päeva pärast.
Kokkusaamise ajal rääkis ta oma poja elus toimunud huvitavast muutusest. Poiss oli otsustanud muuta oma eluviise ja palunud abi oma vanematelt. Naine ei vajanud enam tugevaid rohtusid närvide rahustamiseks. Mees ise magas öösel taas rahulikult ja raske koorem oli tema õlgadelt ära veerenud.
Siis ütles ta midagi, mis mind ehmatas. “Minu naine ja mina usume, et sinu eestpalved on toonud suuri õnnistusi meie ellu. Rääkisin talle, et kui te olite minu kabinetist lahkunud, tundsin tohutut rõõmu ja rahu kogu päeva lõpupoolel.”

Kuues tegur

Puutume kokku taas ühe Jumala omadusega, mis võib tunduda tühisena, kuna Piibel ütleb selgelt, et meil seda ei ole. See omadus on headus.
Prohvet Jeremia kirjutas: “Süda on kavalam kõigist ja ravimatu - kes seda mõistab?” (Jr.17/9). Muinasaja heebrealased põhjustasid Jumalale tohutu pettumuse, sest neil puudus headus. Pühitsematu elu viis neid viimaks hävinguni.
Tundub ääretult julgustavana teada, et Issand soovib üha innukamalt anda meile headust ja soovib teha meid meie südameis elava Püha Vaimu vahendusel võimelisteks edukaks, võidukaks kristlikuks eluks, kui me vaid päevast päeva võtaksime aega selle palumiseks.

Seitsmes tegur

 See tegur on meie kristlikule kogemusele nii oluline, et ilma selleta ei toimu vaimulikku kasvu. Tegelikult ütleb Piibel, et ilma selleta ei ole inimene Jumalale meelepärane. See kõige tähtsaim tegur on elav usk.
“Aga ilma usuta on võimatu olla meelepärane; sest kes Jumala juurde tuleb, peab uskuma, et tema on olemas ja et ta annab palga neile, kes teda otsivad.” (Heebr.11/6).
Elav usk lisab meie vaimulikku jõudu ja annab meile kõikumatu usalduse meie taevase Isa ja tema Püha Vaimu väe suhtes. Püha Vaimu sünnitatud usk õitseb üksnes siis, kui seda soovitakse.
Meil tasub Jumalalt paluda parimat võimalikku usku, tõelist piiblilikku usku. See annab kindla usalduse Jumalasse ja ennekõike teeb meid vankumatult ustavateks temale. Sellisest usust räägib Heebrea 11. Peatükk.

Kaheksas tegur

Eneseväärikust ja uhkust hindavas maailmas vajab Jumala rahvas kõige enam Kristuse alandlikkust.
Jumal hindab kõrgelt tagasihoidlikkust, alandlikkust ja soovi alluda tema tahtele. “Sest nõnda ütleb kõrge ja üllas, kes igavesti elab ja kelle nimi on püha: ma elan kõrges ja pühas paigas ja rõhutute ning vaimult alandlike juures, et elustada alandlike vaimu ja elavaks teha rõhutute südameid!” (Jes.57/15).

Üheksas tegur

Mida vajame kõige enam? Jumala Vaimu pakutavat enesevalitsust.
Enesevalitsemise all pean silmas annet taltsutada ja valitseda ennast elu kõigis olukordades. Isegi selles maailmaajas võime saavutada mõtete, südame ja elu puhtust, kui allutame oma meeled Jumala Vaimu kontrolli alla. Rooma 12/21 käsib meil võita kuri ära heaga. See õnnestub meil, kui täidame oma meeled ülendavate ja iseloomu õilistavate mõtetega.
Olen omast kogemusest märganud, et parim viis selleks, on Jumala püha sõna pähe õppimine. Ma ei ole esimene inimene, kes seda tõde on õppinud. “Ma panen su sõna tallele oma südamesse, et ma ei teeks pattu sinu vastu!” ütles psalmist.
Jumala sõna ütleb: “Kes tohib minna Jehoova mäele ja kes tohib seista ta pühas paigas? See, kes süütu kätelt ja puhas südamelt,” (Ps.24/3-4).
Võit Kristuse abil - milline suurepärane kogemus!
Palve, mis annab häid tagajärgi Jumala riigi jaoks, on igaühe käeulatuses siin ja nüüd.

5. Püsiv palveleht

O
li heinanohu aeg ja kell neli hommikul aevastamise peale ärgates võtsin rohtu, mis mu enesetunnet leevendas. Kui und enam ei tulnud, palusin Issandal juhtida minu mõtteid mõtiskluse ja palve juurde. Kohemaid siirdusid mu mõtted ränka võitlusse, millesse iisraellased sattusid, kui amalekid nende kallale tungisid Refidimi lähistel.
Mooses, Aaron ja Huur jälgisid võitlust künka tipult. Palvemehena tõstis Mooses oma käed taeva poole paludes rahva pärast. Iisraellased olid võidukad, kuni Moosese käed väsisid ja ta pidi neid alla laskma. Siis oli jälle vaenlane võidukas.
Kui see oli mõnegi korra kordunud, mõistsid Aaron ja Huur, et nad peaksid toetama Moosese käsi, selleks et Iisrael võidaks lahingu. (2.Moos.17.)
Juhtumi üle mõtisklemine tõi mind arusaamisele, et palve pidevus on palju tähtsam, kui olin varem arvanud. Mulle meenus, kuidas mu palved teiste eest andsid vaid pisut tulemusi enne seda, kui tegin endale palvelehe ja kandsin päevast päeva iga isiku Issanda ette. Pärast seda sain oma silmadega näha, kuidas Jumal vastas minu paljudele palvetele.
Tol ajal said mitmed isikud võidu patu üle, kui Jumal vastas minu palvetele, ajades minema pimeduse väed, nii et inimesed said võimaluse ise mõtelda.
Olin kolme aasta jooksul pea iga päev toonud Roberti-nimelist noormeest armuaujärje ette ja palvetasin, et Püha Vaim viiks teda meeleparandusele ning aitaks tal teha õigeid otsuseid nii selle elu, kui ka, igaviku suhtes.
Jumal siiski ei ignoreeri kellegi valikuvabadust. Jumal ei sunni inimesi tegema asju, mida nad ei taha teha. Ta näitab neile üksnes parema eluviisi ja kutsub neid kogema tõelist rõõmu ja rahu. Ja selles soodsaimas olukorras saavad nad teha oma valiku.
Mõte sellest, et patu väe vastu võitlevad ja armastuse väe tõttu pääsevad inimesed on Jumalale kallimad, kui galaktikate langematud elanikud, täitis minu südame sooja hoolitsusega teiste suhtes.Tundes samasugust vastutust nagu isa tunneb oma laste käekäigu vastu, küsisin endalt: “Kui mina juhtun surema, kes palvetaks Jumala poole nende inimeste eest, kes on minu palvelehel?”
Mõtteisse tõusis teinegi küsimus: kuidas saaksin olla kindel, et minu igapäevased eestpalved jätkuksid, et need, kes nüüd said Pühalt Vaimult abi, ei satuks uuesti segaduse ja ahastuse meelevalda?
Abituna ütlesin endale: “Vajan mingisugust püsivat palvelehte.” Ma ei tea, miks ma nii ütlesin, kuid see asi jäi mind vaevama.
Nii hakkasin rääkima Issandale oma murest, et minu eestpalved lõpevad ja paljud jäävad ilma hädavajalikust abist.
Paari eelmise päeva jooksul olin pähe õppinud salme Johannese evangeeliumi 17. peatükist, kus räägitakse Jeesuse suurest hoolitsusest oma jüngrite suhtes. Loetu põhjal teadsin, et ta mõistis täiesti minu muret, mida tundsin inimeste käekäigu pärast.
“Ja ma ei ole edaspidi enam maailmas, aga nemad on maailmas, ja mina tulen sinu juurde. Püha Isa, hoia neid oma nimes, mille sa oled mulle andnud -- Mina ei palu, et sa võtaksid nad ära maailmast, vaid et sa neid hoiaksid tigeda eest. -- Aga ma ei palu mitte üksnes nende eest, vaid ka nende eest, kes nende sõna kaudu usuvad minusse,” (Joh.17/11-20).
Kristuse eestpalve, mis puudutas kõiki kristlasi kuni aja lõpuni, pani mind lausuma: “Kallis Vabastaja, tee minust tark eestpalvetaja, nii et Isa õnnistused võiksid saada minu ligimeste osaks ning võiksid neid juhtida Jumala linna.”
Olles esitanud selle lühikese palve, hakkasin ootama vastust. Issand andis mulle järgmise teksti: “Nõnda kandku Aaron, kui ta läheb pühamusse, Iisraeli poegade nimesid kohtu-rinnakilbis oma südame peal alaliseks mälestuseks Jehoova ees.” (2.Moos.28/29).
Siin oli vastus minu inimlikule piiratusele. Ma paluksin Issandal graveerida kõik minu palvelehel olijate nimed tema õigust jagavale kohtu-rinnakilbile. Ja kui juhtuksin sel päeval surema, siis Jeesus, jumalik Eestpalvetaja, jätkaks armuaujärje ees palvetamist nende eest.
Jah, mul on püsiv palveleht. Ja ehkki sinna on aastakümnete jooksul kirjutatud sadade inimeste nimed, ei ole nende tohutud vajadused Suurt Eestpalvetajat väsitanud. Apostel Paulus kirjutas usaldusväärselt: “Sest meil pole niisugune ülempreester, kellel ei oleks kaastundmust meie nõtrustega, vaid kes kõiges on kiusatud otsekui meie, siiski ilma patuta. Läki siis julgusega armuaujärje ette, et me saaksime halastust ja leiaksime armu oma abiks õigeks ajaks.” (Heebr.4/15-16).

Ei tegele vaimulike asjadega

1970-ndate aastate alguses, kui ma töötasin New Yorki Buffalo telefonikataloogi kallal, küsisid minu ülemused, kas ma võin aidata ühe probleemi lahendamisel. Parasjagu oli käsil New Yorki Plattsburghi kollaste reklaamlehtede kokkupanemine ning vajati inimest mõnede suurte klientidega tegelemiseks, kelledest mõned asusid Montrealis, Kanadas. Töö kestaks umbes kuu aega.
Nõustusin ja asusin innuga kohe tegutsema. Püha Vaim avas jumaliku väega mulle uksed ja see ettevõtmine sai suure menu osaliseks. Sel aastal olin üks neist kahest, kes said New Yorki osariigis erilise tunnustuse osalisteks hiilgava reklaamimüügitöö eest kollastele lehtedele.
Ühel õhtul, olles kogu päeva Montrealis klientide vahet sõitnud, saabusin kella seitsme paiku saja km kauguselt tagasi Plattsburghis asuvasse kontorisse. Kirjutasin kiiresti müügitahvlile üles info päeva kogumüügi ja reklaamimüügi netotulude kohta. Samas tuli sinna Anthony-nimeline noormees oma tulemusi üles kirjutama. Tal oli õhtul olnud kokkusaamine ühe ehitusfirma esindajaga, mis oli tal takistanud tavapärasel ajal õhtust söömast ning nii me otsustasime siis koos sööma minna.
Eine ajal esitas Tony mulle mõne küsimuse minu naise ja laste kohta. Siis hakkas ta rääkima oma pere-elust.
Aimasin, et püha Vaim soovib mul ka seda meest oma eestpalvelehele võtta. Tony tundis kahetsust ühe juhtumi pärast, mis oli põhjustanud muret paljudele inimestele. Ta ise oli kaotanud aastatepikkuse usina tööga ülesehitatud eduka firma ja võõrdunud oma teismelistest lastest, kes olid talle väga kallid.
Kõik algas ühe panga jõulueelsest peost. Tony oli vestlemas pangajuhiga ja tema sekretäriga, kui tüdruk, kelle autoga sekretär oli peole tulnud, teatas, et peab ära minema ning küsis,kas sekretär saaks koju minna kellegi teise autoga. Tony pakkus oma abi.
Pika tagasitee jooksul oli sekretär pea kogu aeg jutukas ning Tony peast käis läbi mõte, et ta peaks ühe musi vaevatasuks küsima. Ta küsis viisakalt ega sekretäril pole midagi ühe sõbraliku jõulusuudluse vastu. Tony suureks imestuseks teatas naine, et mõte oli suurepärane ja et tema oli lootnud väikest romanssi.
See süütuna tundunud jõulusuudlus muutus Tony hukatuseks. Ka naine oli abielus, kuid tal oli olnud kombeks flirtida Tonyga, kui ta käis pangas. Jõulusuudlusele järgnes uue aasta suudlus ja peagi oli neil suhe.
Mõne kuu jooksul kohtusid nad teineteisega motellides, kuid siis pani naise abikaasa talle eradetektiivi sappa. Saanud kuulda suhtest, helistas mees vihasena Tony naisele ja rääkis, mis oli juhtunud. Naine hakkas raevutsema ja andis sisse abielulahutuse, mis laastas Tony majanduslikult.
Kohtukulude katmiseks ja kohtukautsjonide maksmiseks tuli tal oma firma maha müüa. Koos oma sõbrannaga otsustas ta kolida suurlinna. Kolm aastat pingutasid nad, et ehitada “uut elu”, kuid siis juhtus midagi, mis pööras kõik nende tulevikuplaanid pahupidi.
Naise mees võttis oma abikaasaga ühendust ja palus tal laste pärast koju tagasi tulla. Naine nõustus ja jättis Tony nii kiiresti maha, et ta oli päevad otsa endast väljas. 
Tony püüdis oma muret uputada alkoholi. Nüüd oli ta nädalalõppudel purjus, et vaigistada südametunnistuse piinu.
Küsisin, kas ta on kunagi mõtelnud paluda abi Jumalalt.
“Ausalt öelda ma ei vaja usku. Ma ei ole käinud kirikus pärast seda kui abiellusin, ja sellest on juba möödas aastaid.”
Mõni lisaküsimus paljastas tema pea täieliku teadmatuse Jumalast ja Piiblist. Ta uskus, et Jumal oli loov vägi, mis annab hinge kõigile elavaile olendeile, kuid isikulisse Jumalase ta ei uskunud.
Siis tegin midagi, mis šokeeris teda. “Tony, kuna sina alustasid seda vestlust ja rääkisid avameelselt oma probleemidest, siis soovin, et sa teaksid, et tänasest päevast alates ma palvetan sinu eest. Lisan sinu nime oma palvelehele ja usun, et Püha Vaim juhib sinu samme Jumala linna.”
Mõned sekundid oli ta sõnatu. “Ma ... ei ole kunagi midagi sellist kuulnud. Ma ei tea, kuidas ma seda ütleksin, aga ma tahan, et sa teaksid, et sinu hoolitsus ... hämmastab ja liigutab mind. Ma pean tunnistama, et sinu veendumuse siirus ja vägi on mind kummalisel moel puudutanud. Aitäh nende sõnade eest.” Siis vahetas ta kõneteemat.
Tiheda ajagraafiku tõttu ei jäänud meile enam uueks vestluseks aega, seeasemel vahetasime kontoris paar sõna. Kui mu töö oli lõppenud ja reedel lahkusin kontorist, saatis ta mind autoni.
Siis ta paljastas, miks minu lubadus tema pärast palvetada oli nii väga teda šokeerinud.
“See liigutas mind seal restoranis sellepärast nii väga, et ma olin kuulnud vanaema rääkimas samadest asjadest. Kui ma ütlesin, et polnud kunagi midagi sellist kuulnud, siis mõtlesin selle all seda, et ma polnud midagi sellist kuulnud pärast oma vanaema surma. Enne lahkumist ütles ta mulle: “Anthony, ma usun, et minu palvetele sinu pärast vastatakse ja et Püha Vaim juhib sinu samme Jumala linna.” ”
Kulus üheksa aastat, enne kui temaga uuesti kohtusin. Mind oli määratud osakonna müügijuhiks ja olin jälgimas kuulutuste hankimist Pennsylvanias. Ühel päeval uurisin koos paari mehega restoranis menüüd, kui kuulsin vasakult poolt hüüdu: “Roger Morneau, mis toob sind siia maailmaotsa?”
Tõstsin pilgu ja nägin Tonyt, kes ulatas mulle käe tervituseks. Ta oli nüüd ühe suure firma piirkondlik juht ja oli just oma meestega lahkumas. Ta soovis minuga vestelda ja ütles, et tuleb mõne minuti pärast tagasi ning ootab autos, kuni ma olen söönud.
Kui istusime autos, meenutas ta mulle esmalt üheksa aastat tagasi Plattsburghis toimunud vestlust, mis oli pannud teda mõtlema nendele asjadele, milledel on elus tõeline väärtus. Tänanud mind  mitu korda mu eestpalvete eest, selgitas ta, et on jätnud maha nii joomise kui ka suitsetamise ning mis kõige tähtsam, on huvitunud vaimulikest asjadest pärast seda kui oli kogenud hämmastamapanevat Jumala juhtimist.
Kui läksime lahku, kiitsin ja ülistasin Jeesust selle eest, et ta oli andnud mulle selgema arusaamise tema ülempreesterlikus teenistuses sisalduva väe kohta. Muidu poleks ma iialgi saanud seda õnnistust, mis saab meie osaks kui teame, et meil on püsiv eestpalveleht ja et Jeesus kannab meie kõikide eestpalvetatavate nimesid oma südame peal.

6. Palveid noorte eest

S
oovin rääkida Robertist, noorest mehest, kelle eest Jumala Vaim hoolitses, kui ta rändas omadel teedel.
Oli kurb üllatus kuulda Roberti endiselt koolikaaslaselt neist pea uskumatutest muututest, mis olid selle noore inimese elus toimunud. Mõne aasta jooksul oli ta muutunud Jumalat armastavast noorukist täielikult enesekeskseks inimeseks.
“Robert ei ole enam see noor terane kristlane, kellena ma teda tundma õppisin”, rääkis tema koolikaaslane. “Olles kooli lõpetanud, leidis ta tööd, mis tõi talle materiaalset edu. Ja kui ka ta naisel oli hea sissetulek, tundsid nad, et on jõudnud haljale oksale.”
“Nad sõbrunesid ühtede töökaaslastega, kes vähehaaval viisid neid lõbustuspaikadesse, kus nad varem polnud käinud. Naine vaimustus muusikast ja peagi kuulasid mõlemad rocki. Vabal ajal harrastasid nad asju, mis eraldasid neid Jumalast ning lõpuks koguni teineteisest. Ma ei tea täpselt, kumb kumma maha jättis.”
Õppekaaslane jätkas: “Roberti vend rääkis, et Robertil on kodus tuhande dollari väärtuses marihuaanat ja muid tugevaid aineid. Ta suitsetab rohtu tundide viisi ja armastab heavy rocki. Ta on kulutanud tuhandeid dollareid tippklassi stereoseadmetele, loomaks muljet, et muusikat kuulates on ta justkui rock-kontserdil võimalikult esinemislava lähedal.”
Kui ma väljendasin oma pettumust, vastas noor mees: “Ära võta seda nii raskelt. Ta on teinud teadliku valiku. Ilmselt ta soovis sellist elu, muidu poleks ta algusest peale sellega tegelema hakanud.”
Otsustasin kohe tuua Robertit iga päev meie taevase Isa ette. Palvetasin, et Püha Vaim annaks talle võidu rockmuusika, viina ja narkootikumide üle. Loomulikult mõistsin, et võib kuluda aastaid, enne kui ta hakkab tegema otsuseid, mis juhiksid teda tagasi Jumala juurde, kuid ma olin valmis tema pärast palvetama kuni elu lõpuni.
Kulus kolm aastat; siis ühel päeval kogesin suurepärast üllatust. Kohtasin Robertit vaimulikul koosolekul. Järgmisel päeval oli mul rõõm kuulda, kuidas Jumala Vaim oli tema juures tööd teinud.
“Umbes aasta tagasi”, jutustas ta, “hakkasid muutuma minu sõpru, vaba aega, muusikat ja muid igapäevase elu külgi puudutavad tõekspidamised. Viie aasta jooksul olin suhtunud vaimulikesse asjadesse tõrjuvalt ning võtsin elult mis võtta andis.
Minu mõtted olid kogu aeg kinni naudingutes. Esimesena hommikuti panin mängima mõne lemmikplaadi ja kuulasin seda, valmistudes tööle minema. Rockis oli midagi, mis rahuldas minu sisemist igatsust.
Nädalalõpud kulusid metsikutes pidudes naiste, viina, marihuaana suitsetamise ja kõige muu võimalikuga. Minu naine ja mina olime lahutatud, nii et olin vaba tegema mida iganes tahtsin. Mulle meeldis mu elu, kuid siis sattusin silmitsi tegelikkusega.”
“Sooviksid sa seda mulle rääkida?” küsisin.
“Umbes aasta tagasi hakkas kõik muutuma. Esmalt kadus mul huvi rockmuusika ja õlle vastu. Ühel õhtul kui töölt koju tulin, panin stereo mängima, ladusin plaadimängijasse kuhja lemmikplaate ja seadsin end mugavalt istuma, ühes käes klaas lemmikõluga, teises ajaleht. Rüüpasin klaasist paar kord ja lugesin mõne minuti, kuid kui rüüpasin kolmandat korda, tundsin, et midagi oli viltu. Õllel oli paha, lausa jälk maitse.
Läksin külmkapi juurde teist purki võtma, kuid sellel oli veel hullem maitse kui esimesel. Ka muusika ei tundunud enam samana - sellest puudus  midagi. See ei tundunud sama nauditavana, kui varem, nii et kontrollisin häälekõvendusnupud üle. Need olid paigas, kuid rockil puudus tümps. Millest see tuli, seda ma ei teadnud.
Samas helises uksekell ja seal seisis Henry, minu hea sõber. “Tulid just õigel ajal” sõnasin. “On toimumas midagi kummalist, kuid ma ei tea mida.” Kallasin õllepurgi lõpu klaasi ja ulatasin selle Henryle. Henry maitses ja ütles et see on suurepärane. Ütlesin, et minu oma ei maitsnud sugugi hästi.
“Tundub uskumatuna. Las ma maitsen sinu klaasist.” Võtnud sellest lonksu tormas Henry kööki kraanikausi juurde seda välja sülitama ja sõnas siis: “See oli riknenud. Täitsa vastik. Sa oled tõesti raskustes ja ma ei saa sind aidata. Ma ei taha sind hirmutada, kuid mulle tundub, et siin on tegemist üleloomuliku jõuga.” ”
Olin põnevil kuulama edasi Roberti jutustust, kuid ma ei saanud jätta küsimata, mida ta mõtles sõbrale lausutud üleloomulikkuse all.
“Minu esimene mõte oli, et keegi oli minu eest palvetanud ja et Issand tegi midagi, panemaks mind tõsiselt mõtlema oma eluviisi üle. Kogemus tundus kuidagi ehmatav ning pärast seda päeva ma ei suutnud enam õlut juua.”
Jätkasime vestlust ja Robert jutustas mulle veel detaile, kuid suurimat mõju minule avaldasid järgmised sõnad: “Mõni päev hiljem oleksin pea-aegu oma elu kaotanud. Oli novembri õhtupoolik, umbes kella kaheksa paiku, kui sõitsin oma autoga väiksest künkast alla. Kuna oli sadanud ja teekate oli hakanud kohati jäätuma, pidin aeglustama kiirust 50-ni. Korraga hüppasid teele ette neli metskitse. Täistuledest ehmunuina jäid nad keset teed seisma.
Vajutasin piduri põhja ja auto hakkas ringiratast libisema. See jätkas ringiratast pöörlemist kuni alla välja, kordagi teeposte puutumata. Peale esimest ringi ma kitsi enam ei näinud, kuid autot ei suutnud samuti peatada. Tubli 50 meetri järel mägi lõppes ja auto aeglustas kiirust, peatudes pikiti kaitsepiirde kõrvale.
Piire oli juhi poolel ning olles šokist toibunud, vaatasin taskulambi valgel üle piirde ja nägin paarikümnemeetrist järsakut.”
Küsisin, mida ta mõtles, kui märkas et ta on päästetud ning ta vastas: “Mulle tundus, et kellegi palvetele oli vastatud. Loomulikult panid need kaks kogemust mind mõtlema, et keegi hindas minu elu rohkem, kui mina ise.
Ka teadmine sellest, et Jumal ei olnud mind hüljanud, ehkki mina talle selja pöörasin, julgustas mind tema juurde tulema. Pärast seda hakkasin kaaluma oma tegemisi igaviku kaaludel. Mul tuli teha suuri muutusi, et jõuda tagasi õigele teele. Narkootikumid hoidsid mind kõvasti oma haardes ja ma teadsin, et ei saa neist omal jõul vabaneda. Otsustasin rääkida asjast Jeesusele ja järgida tema juhtnööre. Ja ta tõepoolest juhtis mind. Nüüd olen taas vaba, sest olen saanud võidu iseenda, patu ja maailma üle.”
Roberti jutustus kinnitas minu palveteenistust ja aitas mind endisest enam lootma taevalisele Isale ja tema Püha Vaimu väele.

Mõtteid

Ma ei ole samal arvamusel nende kristlastest lapsevanematega, kes arvavad, et kui nende poeg või tütar pöördub ära Jumalast, et me ei saa rohkem (nagu ka Jumalgi) asjade käiku mõjutada, kuna noored kasutavad valikuvabadust. Sellised vanemad usuvad, et nad võivad vaid palvetada, et Issand hoiaks nende ekslevaid lapsi.
Sellisel mõtteviisil võivad olla kohutavad tagajärjed. Ehkki on tõsi, et Jumal ei sunni kedagi, võivad Kristuse vere teenetele toetuvad eestpalved mõjutada Püha Vaimu kukutama pimeduse väge ja valitsema olukordi nii, et need, kellede pärast palvetatakse, võiksid kergemini teha õigeid valikuid - ehkki neil tuleb ka vahel pisut kannatadagi.
Mõtelgem Simsoni kogemuse peale. Võin ette kujutada Manoahi ja tema naise ahastust, kui poeg, keda nad olid Jumala jaoks kasvatanud hakkas sõbrustama ebajumalateenijatega. Nende 20 aasta jooksul, mil Simson valitses Iisraeli üle, langes ta korduvalt kõlblusetusesse. Siis ühel päeval tuli Manoah linnast ja rääkis, et toob tõeliselt halbu uudiseid. Naisel oleks parem istuda, sest uudised olid nii šokeerivad. Vilistide ülikud olid Simsoni silmad välja torganud, kui ta oli külas ühe prostituudi juures.
Olen kalduv uskuma, et ehkki uudis tundus Simsoni ema meelest halvana, ei olnud ta nii vapustatud, et oleks arvanud, et Jumal on neid hüljanud. Kindlasti nad palvetasid, et Jumal kuidagi päästaks Simsoni oma igavesse kuningriiki, maksab siis mis maksab.
Vanglas mõtles Simson tõsiselt asjade üle järele. Katkematu lindina tulid talle meelde lapsepõlvekogemused. Ta pöördus kogu südamest Jumala poole ning kirjast heebrealastele, 11. peatükist loeme, et ühel päeval seisab ta koos kõikide teiste ususangaritega Jumala ees.

7. Palveid nende eest, kes ei tunne Jumalat

O
len näinud inimeste elus toimuvat lausa uskumatuid muutusi, kui nende pärast palvetatakse. Minu aastate jooksul palveteenistuses kogetud edu on üksnes tänu Jumala Püha Vaimule. Ma ei saa mingitki au endale võtta.
Me peame pimeduse jõududega rasket võitlust inimhingede eest ning omast kogemusest olen märganud, et üksnes Jumala Püha Vaim võib siin võidu anda. Olen näinud kuidas eestpalved avavad tee Jumala armule lausa võimatuimates olukordades.
Kui aeg kulus ja aasta-aastalt pöördusin tagasi oma klientide kollaste lehtede reklaamikuulutusi uuendama, nägin, kuidas Jumala Vaim oli muutnud ja õnnistanud mõningaid neist jumalatutest inimestest, kellede pärast olin palvetanud ning see viis mind üha innukamale palveteenistusele.
Palusin Issandal juhtida mind üha sügavamale palvekogemusele temaga, nii et saaksin näha tema Vaimu õnnistamas üha enam inimesi. Ei kulunudki palju aega, kui ta vastas minu palvetele.
Olin juba saanud 50 täis ning lasknud elus mööda minna mitmetel võimalustel tõusta ametiredelil. Kuid ühel päeval otsustasin, et oli aeg ülesandeid vahetada. Juba füüsiliselt olin hakanud tempot aeglustama ja minu mõtteis keerlesid sõnad, mida mu ülemus mõni aeg tagasi oli lausunud: “Roger, sul tasuks tõsiselt mõelda elatise hankimisele noori välja õpetades, eriti veel nüüd, kus sa oled jõudmas ikka, mil sa ei jaksa enam teha nii pikki päevi kui varem.”
Ta meenutas mulle neid paljusid edukaid tööjuhtimiskogemusi, milliseid olin saanud, toimides tema asendajana hädaolukordades, näiteks aastal 1970, mil aitasin New Brunswicki telefonifirmat uuesti korraldada oma reklaamimüüki selles Kanada provintsis.
Ülesande vastu võtnud, olin pakkunud mitmete telefonikataloogide muutmist kahekeelseks, kuna osades piirkondades oli 50 - 70 % rahvastikust prantsuskeelsed. Olles juhtinud müügiesindajaid nädala jooksul õigesse suunda, läksin tagasi New Yorki Buffalosse.
Jumala õnnistusel osutus New Brunswicki juhtimine tohutult edukaks ning sellest alates oli kõrgem juhtkond pakkunud mulle ülemuste kohti, milledest olin siiski keeldunud. Kui liiguksin ametiredelil juhtkonna hulka, kas takistaks see Issandal mind õnnistada? Kas hakkaksin töötama üksnes oma nappide jõuvarude najal? Kui võtan enda peale vastutuse meeste eest, kes aeg-ajalt kasutasid oma kõnes vääralt Jumala nime, kas takistaks see Jumalal õnnistada minu tööd?
Minu alluvusse tuli paljusid, kel puudus kogemus Jumalaga, ehkki nad olidki haritud ja viisakad, ülikooli läbi teinud mehed. Järgmine tekst oli juhtinud minu elu paljude aastate jooksul: “Vaata, Jehoova käsi ei ole päästmiseks lühike ega ole ta kõrv kuulmiseks kurt, vaid teie süüteod on teinud vahe teie ja teie Jumala vahele, teie patud varjavad tema palge teie eest, sellepärast ta ei kuule!” (Jes.59/1-2) Ma ei soovinud, et miski tuleks minu ja Jumala vahele.
Üha uuesti küsisin endalt: kas muutuks mu alluvate  käitumine takistuseks Jumala ja minu vahele, nii et ta ei saaks  minu tööd õnnistada? Viisin asja palves Jumala ette ja palusin, et ta vastaks mu küsimusele selgesti ning avaks minu ette avatud tee.
Kuid esmalt tuletasin meelde paar kogemust, mis aitasid mul mõista paremini, kuidas kõrvaldada takistusi, mida nii mitmed on püstitanud enese ja Jumala vahele.

Abielupaar parkimisplatsil

Ühel aprilli reedesel õhtupoolikul töölt koju sõites möödusin Woolworthi kaubamajast. Otsustasin peatuda ja teha mõned sisseostud. Kui naasesin auto juurde, mõtlesin, et võiksin viivu mõned päeva paberid läbi vaadata.
Termomeeter oli 25° peale kinni kuivanud. Istunud autosse, keerasin kohemaid aknad lahti, et kuumust leevendada. Mõne minuti pärast peatus lähedalolevale parkimiskohale roheline “Mercury”. Silmanurgast nägin keskealist abielupaari, naine juhi kohal.
“Mary, pane süüde sisse, et ma saaksin need elektriga töötavad aknad kinni panna."
“No küll sa, Jim, oled ikka rumal. Ma olen sulle sada korda rääkinud, et aknad tuleb kinni panna veel siis, kui mootor töötab. Kas sa kunagi ei õpi?”
Mees avas oma suu ja lasi valla sõimuvalingu, mis rääkis naisele, et ta oli tabanud hella kohta. Iga hetkega ärrituse kasvades väitis mees, et naine oli ära rikkunud ilusti alanud päeva, kuna ei suutnud kinni hoida oma suud.
Milline ebameeldiv mees, mõtlesin omaette. Siis aga hakkasin kohe palvetama: “Jeesus, ole nii hea ja anna neile andeks. Noomi Püha Vaimu väes neid taga kiusavaid pimeduse vägesid ja õnnista nende elu oma armastuse meeldiva rahuga.”
Sealsamas lakkas sõnavaling. Umbes kakskümend sekundit ei lausunud kumbki sõnagi. Lõpuks katkestas mees vaikuse. “Anna andeks, et ma ägestusin. Vabanda väga, et ma sulle sedamoodi ütlesin. Ma ei tea miks ma puhken nii meeletult raevu inimeste vastu, keda armastan. Ole nii hea ja anna andeks. Luban püüda igati, et need raevupursked enam ei korduks.”
Pärast seda oli kena kuulda, et ka naine tunnistas end olevat vähemalt osaliselt süüdi, kuna ei olnud sõnu tagasi hoidnud ning et ta vahel lausa naudib mehe torkimist. Siis lubas ta olla edaspidi peenetundelisem, tegi mehe põsele musi, sulges akna ja nii väljusid mõlemad autost.
Parkimisautomaadi juures otsis mees taskust münte ja pöördus siis oma abikaasa poole: “Kullatükike, kas sa leiaksid oma käekotist mõned sendid automaati?”
“Jim, sa kohtled mind ju nagu peent naisterahvast! Usu või ära usu, kuid sa pole mind kullatükikeseks kutsunud pärast seda, kui lapsed olid väiksed.” Kui mees oli lasknud naise antud sendid automaati, võttis naine mehelt käevangu ja nii nad hakkasid eemale astuma nagu vastabiellunud.
Olin tõeliselt hämmastunud neis toimunud tohutu muutuse üle ja samas tundsin, et olin saanud oma kristliku kogemuse uude ulatusse. Kunagi varem polnud ma palunud Issandal kellelegi andeks anda. Üksnes šokk oli pannud mind nende pärast palvetama. Kui needuste tulv algas, taipasin, et tõenäoliselt polnud mees oma patte andeks palunud juba aastaid. Kuna ma teadsin, et patt lahutab inimese Jumalast, tundsin pakitsevat vajadust paluda neile mõlemale Jumalalt erilist abi.
Mind hämmastas näha, kui kiiresti ja täielikult abielupaari käitumine muutus, kui Jumala Vaim puudutas nende elu. Ja mina olin omalt poolt teinud selle võimalikuks oma eestpalvega. Tundus imeline mõelda selle peale, et oma maapealse tegevuse ajal oli Jeesus lahendanud just sedamoodi inimeste probleeme.
Füüsilist paranemist igatsevale halvatule lausus Jeesus: “Inimene, sinu patud on sulle andeks antud!” (Luuka.5/20). Algul vabastas Issand selle abitu mehe patukoormast ja andis siis teisejärgulise parima kingi ehk tervise. Kui hingerahu otsiv naine oli Siimoni kodus võidnud Vabastaja jalgu kalli lõhnasalviga, ütles Jeesus: “Sinu patud on sulle andeks antud! Sinu usk on sind aidanud; mine rahuga!” (Luuka.7/48,50).
Siin on asja tuum, mõtlesin oma mõttes. Kui palvetan jumalatute pärast, tuleb mul esmalt paluda, et Jeesus vabastaks neid pattude koormast. Mu süda rõõmutseb selle pärast, et Issand on päästmise asjatundja ning et ta on spetsialiseerunud lootusetute juhtumite peale. Kui sõitsin koju, täitis mu südant tänutunne tema piiritu headuse ja armu eest.
Palvetasin, et kui Issandale sobib, annaks ta mulle veel teisegi samasuguse kogemuse, mis taas näitaks, kuidas Püha Vaim suudab õnnistada, kui pattude koorem on kõrvaldatud.

Halvas tujus

Ühel suurel saematerjali- ja ehitusmaterjalide firma ärijuht ütles, et reklaami asjus on omanikku raske kätte saada, kuna sageli on ta linnast väljas tegelemas teiste äridega. Olime reklaamihanke juhatajaga kokku leppinud, et kui mul ei õnnestu omanikuga kokku saada ringkäigu ajal, lepin temaga hiljem asja suhtes kokku telefoni teel. Mees polnud juba aastaid muutnud oma kuulutusteksti. Lisaks sellele oli ta varasemalt kokkusaamistest ära ütelnud ning tundus firma äriasjadega ringi käivat nagu parajasti ise tahtis.
Kuna käisin ärist sageli mööda, astusin sinna sageli sisse. Kuid alles selles piirkonnas veedetud viimase nädala esmaspäeval teatas firma ärijuht, et omanik soovib lisada mõned kuulutused ja muuta praeguste kuulutuste teksti. Omanik oli kohal, kuid halvas tujus. “Liiga kiire!” lausus ärijuht. Palusin tal korraldada kokkusaamine firma juhiga, sest muidu jääksid uude telefonikataloogi vanad reklaamitekstid. Telefonifirma keskusesse jäeti teade, et firmajuht võtab mind jutule kolmapäeval kell 10.
Kolmapäeval oli ilus ilm ning sinnamaani oli kõik ladusalt sujunud. Astusin ärisse sisse ja märkasin, et seal oli kiire nagu mesilasepesas. Nägin ärijuhti ja läksin leti äärde, kus ta teenindas klienti. Ärijuht kutsus müüja kohale ja läks koos minuga teisel korrusel asuva firmajuhi kabineti poole.
Teel avaldas ta kahetsust, et pean firmajuhiga just täna kokku saama. Mees oli tõeliselt pahas tujus. Kohe hommikust saati oli tal morn ilme näol. “Ilmselt astus ta voodist välja vale jalaga.” Hiljem oli firmajuht vihastanud, kui tänaseks päevaks lubatud kaubakoorem ootamatutel põhjustel hilines. “Valmistuge halvimaks”, hoiatas ärijuht. “Kui boss hakkab teie peale karjuma, ärge pöörake sellele tähelepanu. Ilmselt on see hind, mida tal tuleb oma rikkuse eest maksta.”
Saabusime klaasseintega kabineti uksele ja ärijuht teatas minu saabumisest.
“Kutsu ta sisse istuma”, lausus firmajuht. “Hetkel ei saa ma temaga rääkida, sest pean enne ühe kõne helistama.”
Kui astusin sisse, firmajuht isegi mitte ei vaadanud minu poole, vaid jätkas oma paberite lehitsemist. On vast ebaviisakas, mõtlesin omas mõttes. Siis taipasin, et mees oli kohutavate pingete all. Tema näoilme rääkis sisemisest mässust. Kahtlemata oli ta ahel-suitsetaja, sest kabinet oli suitsust sinine, tuhatoos täis suitsukonisid ja mehel endal sigaret näpus.
Valinud numbri, hakkas ta rääkima kellegi ärijuhiga viisil, mis tundus arusaamatuna. Ainult türann sõimaks kedagi nii jõhkralt. Ta polnud rahul antud äri veerandaasta mõnede tulemustega. Mida kauem mees rääkis, seda rämedamaks tema kõnepruuk muutus.
See tüüp ajab mul südame pahaks, mõtlesin omaette. Siis tuli minu mõtteisse palve, mida olin mõned päevad tagasi lausunud. Siin oli taas võimalus palvetada jumalatu inimese pärast ja näha, kuidas Jumala Vaim asub jõuliselt aitama isikut, kes võitles “selle pimeduse maailma valitsejatega, taevaaluste kurjuse vaimudega.” (Ef.6/12)
Kahjuks polnud mul mingit tahtmist tema pärast palvetada. Teadsin siiski, et see oli minu kohustus ja nii hakkasin üritama. 
“Kallis Jeesus, vajan sinu abi. Ma ei tunne soovi selle jumalatu mehe pärast palvetada. Tegelikult tahaksin siit ära minna. Kuid sina oled kutsunud meid üles armastama kõiki inimesi ja seepärast nüüd palun sinu abi. Aita mul unustada, milline see mees praegu on ja aita mul näha teda sellisena, milline ta saab olema sel suurel päeval, kui sa äratad surnud ja muudad oma õigeksmõistetud rahva.”
Koheselt täitus mu süda kaastundest ning jätkasin palvet.
“Palun sul murda see tohutu müür, mille ta on püstitanud, et sinu palge eest peitu pugeda ning mis eraldab teda meie taevase Isa armastuse ja armu antavast rahust.
Issand, noomi Püha Vaimu väes kurje vaime, kes on seda meest taga kiusanud ja pannud teda külvama piina teiste ellu. Ja kui sa oled seda teinud, ümbritse teda valguse ja rahu jumaliku õhkkonnaga ning et sinu Vaim võiks viibida tema juures kogu päeva ja räägiks tema südamele õiguse teest. Tänan Issand, et sa kuuled alati, kui palun abi abivajajaile.”
Sealsamas otsustasin liita seda meest minu igapäevaste eestpalvete juurde. Tundsin vahetut Jumala Vaimu jõulist kohalolekut. Sellega seoses sooviksin ära märkida, et minu kristlik kogemus pole kunagi põhinenud tunnetel, vaid üksnes Piibli sõnal. Vahel, kui elu on olnud raske, olen tundnud kiusatust mõelda, et Jumal on jätnud mind oma koormat üksi kandma, kuid lõpuks olen alati näinud kui armulikult Jumala Vaim hoolitseb minu eest. Lugematutes olukordades on meie taevane Isa siiski austanud mind, väljendades oma kohalolekut viisil, milles pole võimalik eksida.

Muutunud mees

Ei kulunud kauem aega kui viis sekundit, kui mehes toimus täielik muutus. Ta hakkas rääkima hoopis teisel moel. Ta lõpetas karjumise ja sõimamise, tema hääl muutus pehmeks ja ta hakkas rääkima mõistlikult. Ta oli vait pikki hetki, andes nii teisele võimaluse olukorda selgitada. Vestlus lõppes sõbralikes toonides ja ta pani toru hargile. Tema karm ilme, mis algul oli paistnud kivist tahutuna, muutus sõbralikumaks.
Ta näole kerkis naeratus, kui ta pöördus minu poole. “Min olen Dennis D.”, sõnas ta ja tõusis püsti ulatades mulle sõbralikult kätt.
“Roger Monreau”, pigistasin end esitledes tugevasti tema kätt.
“Meeldiv kohtuda, Roger. Kahju, et sa pidid tulema päeval, mil kõik tundus jooksvat vastu seina. Teisalt taas ei saa ma väita, nagu oleks sinu kuuldud telefonivestlus olnud kuidagi erand. Et üdini aus olla, tuleb mul tunnistada, et vahel käitun ma nagu hull. Ma pole küll kuidagi ebanormaalne, kuid midagi imelikku siin on. Ma ei saa aru, miks ma vahel ägestun asjade peale, mis on paratamatud. Seda juhtub üha sagedamini ning raevupursked on muutunud üha hullemateks. Liigagi sageli täidab mind metsik raev ja karjun pikali keda tahes.”
Oli selgelt näha, et mees oli selle asja pärast küllaltki rõhutud. “Kui ma ei maksaks ärijuhtidele topeltpalka, ei teeks keegi minule tööd.” Äkki ta taipas, et räägib täiesti võõrale inimesele. “Miks ma sulle räägin oma elu saladusi? Palun vabandust. Räägime parem reklaamist.”
“Võite mind usaldada, härra D”, laususin. “Minu töö tähtsaim nõue on tingimusteta vaikida kõigest, mida kliendid minule räägivad ning kõikide nende aastate jooksul pole ma kordagi kellegi usaldust kuritarvitanud. Sageli räägivad inimesed mulle asju, mida nad pole kellelegi teisele rääkinud, kuna nad väidavad, et tunnevad end minu seltsis vabalt ja usuvad, et parem on avada oma süda võõrale kui kellelegi, kes neid hästi tunneb.”
Tema vastus üllatas mind, kuna see oli täiesti ootamatu. “Olen samal arvamusel. Tunnen, et sinuga käib kaasas vägi, mida ma ei oska muud moodi kirjeldada kui öeldes, et see ei ole siit maailmast. Ma pole kunagi varem kogenud sellist rahu.”
“Aitäh, et sa seda mulle rääkisid. Mul tuleb omalt poolt lisada, et kohe kui te hakkasite telefoniga rääkima, pöörasin oma südame palves galaktikate suure valitseja, Elu Andja, poole ja palusin tal õnnistada teie elu tema Vaimu kohalolekuga, kes üksi võib tuua rahu ja abi selle maailma elanikele.”
Ta vaatas mind mõnd aega ja lausus siis: “Loobusin usust ja Jumalast kaua aega tagasi. Kuid sina oled andnud mulle täna mõtlemisainet. Mulle meeldib mõte, et galaktikate valitseja suudab oma väega puudutada inimesi. Ära mõista min valesti. Ma ei kavatse hakata käima kirikus või midagi vastavat, kuid kas sa sooviksid jätkata minu eest palvetamist? Ma hindaksin seda väga.”
Kinnitanud talle, et see oleks mulle suur au lisada tema nime minu palvelehele, seadsime talle kokku uued reklaamitekstid. Kui valmistusin lahkuma, soovis ta mind alla saata.
Teel küsisin, kuidas ta oli üles ehitanud nii eduka firma. Ta nägu lõi särama ja ta rääkis jutte kogu tee kuni välisukseni välja. Surudes veel mu kätt, küsis ta, kas ma oleksin nii kena ja tuleksin temaga aasta pärast taas kohtuma, kui saabub aeg uuendada telefonikataloogi reklaame.
Järgmisel aastal ma aga ei töötanud selle telefonikataloogi kallal, kuid kaks aastat hiljem käisin seal piirkonnas koos osakonna müügijuhiga ja müügiesindajaga koos läksime mehega kohtuma. Mind nähes ta rõõmustas ja oli väga viisakas ja kui pandi kokku uut reklaamiteksti, kutsus ta mind teise kabinetti oma raamatupidajaga kohtuma.
Esitlenud mind, ütles ta, et mina olin see, kes oli andnud tema ellu uue suuna ja samas säästnud hulka raha, kuna polnud enam vaja psühholoogi juures käia.
Selle isiku elus oli toimunud suur muutus. Temast kiirgus piiritut elurõõmu. Seinal tema kirjutuslaua taga oli kaunis pilt, millel oli tekst: “Palve muudab asju.”
Tõepoolest muudab - ja selle konkreetse juhtumi puhul olen kalduv uskuma, et meist kahest sain mina suurima õnnistuse. See palvekogemus muutis minu valearusaamise, mis oli aastaid takistanud mul paluda erilist abi jumalatutele. Pärast seda juhtumit sai Issand mind kasutada tee avajana tema Vaimule, kes õnnistas imelisel viisil paljude elu.

8. Iga probleem on kutse palvele

K
aheksat osariiki hõlmava kirdeosakonna osakonna müügijuhina veetsin suurima osa oma ajast jälgides koha peal telefonikataloogi kollaste lehtede reklaami hankimist.
Jälgides mitmeid nädalasi müügiraporteid, otsustasin külastada ühe Pennsylvanias tegutsevat suure telefonikataloogi reklaamimüügirühma.
Minu tähelepanu köitis eelkõige ühe mehe müügitulemus. Sel endisel tippmüüjal oli viimasel ajal kehvasti läinud. Järeldasin, et Charlesil oli probleem, mis segas tema tööd.
Vestlesin temaga ja sain teada, et tema endine naine, kellel oli nende kahe lapse hooldusõigus, püüdis takistada tal lastega kohtuda. Peale selle üritas tema endine ämm pöörata lapsi tema vastu, mis põhjustas talle suurt piina. Ta tunnistas, et mõtete hoidmine töö juures oli raske ning et kui asjad varsti ei parane, tuleb tal amet maha panna.
Küsisin talt ämma nime, et tema pärast palvetada. Minu palve mõnevõrra hämmastas Charlesi, kuid ta ütles nime, tehes enne märkuse: “Ma ei usu, et palve aitab, sest minu vanemad on selle nõia--moori pärast palvetanud juba sellest ajast alates, kui tema tütrega abiellusin. Nad korraldasid koguni kaks missat, et ta ei purustaks nende kodu, kuid nendest ei olnud abi.” Kirjutasin Charlesi, tema ex-abikaasa, ämma ja laste nimed oma palvelehele ja palvetasin nende eest igal hommikul, Piibel lahti Matteuse evangeeliumi 27. peatüki kohalt. Ennekõike palvetasin, et Jumal aitaks Charlesin kanda tema koormat ja masendusest üle saada.
Firmas oli kombeks, et kõik kollaste lehtede esindajad helistasid osakonna kontorisse Virginias reedel kella ühe ja kolme vahel ning andsid raporti möödunud nädala müügi kohta. Nad teatasid müügi kogusumma, kahjumi, netotulu ja reklaamitellijate seas toimunud võimalikud muutused.
Kui ma tavaliselt reedeti koju sõitsin, oli mul kombeks pärast kella kolme kuskil peatuda ja helistada kontorisse, et teada saada nende meeste müügitulemused, kes vajaksid kõige rohkem minu tähelepanu. Oli tohutult julgustav ja ka minu kristlikule kogemusele õnnistav kuulda Charlesi tulemusi ning näha, kuidas Jumala Vaim õnnistas, juhatas, õpetas ja julgustas teda ning tulemused paranesid nädalast nädalasse.
Hiljem kuulsin kõike mehelt endalt. Taevaliku rõõmuga rääkis ta, kuidas asjad paremuse poole liikusid. Paar korda ta tunnistas: “Sinu palvetes on tõesti väge. Need põhjustavad inimeste elus muutusi.”
Ehkki firma põhimõtted takistasid mul usuasjadest oma alluvatele rääkida, sain näidata oma usulisi tõekspidamisi oma elu kaudu ning tänan selle eest Jumalat. Ühe töölise tähelepanek asja kohta üllatas mind. Arst oli tal tervise huvides soovitanud kolida soojema ilmastikuga piirkonda. Enne Kaliforniasse minekut tuli ta veel minu ja mu abikaasaga kohtuma. Üllatusin, kui ta minu juuresolekul rääkis mu naisele, kui palju minu töökaaslased minust lugu pidasid. “Üks kolleeg ütles, et kui ta hakkab käima taas kirikus, läheb ta Rogeri kirikusse. Ta soovib kuuluda kirikusse, kus on väge.”

Alkoholiprobleem laheneb

George oli hea tööline, kuid nädalalõppudel premeeris ta end heade töötulemuste eest joomisega. See vallaline mees elas Bostonis, kuid kord jäi ta nädalavahetuseks ühte Uus--Inglismaa linna, kus ta hankis telefonikataloogile reklaame. Reede õhtul võttis ta oma nina täis ja sattus selle pärast pokrisse. Ta helistas telefonifirma juhile, kes ta kautsjoni vastu välja ostis. Sellest välja saanud, otsustas ta kohe järgmisel hommikul oma töökoha päästmiseks tegutsema hakkama.
Algul mõtles ta minule helistada, kuid arvas siis, et usklikuna vallandaksin ta koheselt. Selle asemel helistas ta osakonna kontorisse minu ülemusele, kellelt ta arvas alkoholi mõõduka tarbijana saavat kaastundlikku suhtumist. Minu ülemus ütles Georgele, et sellised otsused teen mina ning et vestlen temaga sel teemal telefonifirma kontoris esmaspäeval.
Pühapäeva õhtul minu ülemus helistas mulle koju, rääkis probleemist ja pakkus, et kutsuksin esmaspäeval kõik müügiesindajad koosolekuks kokku ja laseksin seal kõigi kohal olles George töölt lahti.
Olles palvetanud asja lahenduse pärast, otsustasin toimida teisiti ning vestelda Georgega isiklikult. Teel kontorisse palvetasin, et oskaksin lahendada olukorda taktitundeliselt. Tegelikult mulle tundus, et ma peaksin hoidma teda meie teenistuses ning palvetama tema probleemi pärast. Uskusin, et Jumala Vaim annaks talle võidu alkoholi üle, kui asja pärast palvetaksin.
Siis mõtlesin, et George oleks liiga uhke müts pihus paluma, et ma teda tööle jätaksin. Ennem tagastaks ta firma vara ning annaks sisse lahkumisavalduse.
Märkasin siiski, et mees oli äärmiselt mures olukorra pärast. Kuulates tema palveid tajusin, et ta võitles tõeliselt viinahimu vastu.
Pisarad silmis ütles ta viimaks: “Anna mulle veel üks võimalus! Ma palun!”
“Loomulikult sa saad selle, George”, vastasin. “Aga kuna ma sean oma naha sinu eest ohtu, kavatsen aidata sul viinast vabaneda palve teel, nii et Jumal õnnistab sind ja annab võidu viina üle.”
Avaldades oma tänu lausus ta: “Ma ei usu, et palvetest on abi. Ema on palvetanud 15 aastat, et ma oma probleemist lahti saaksin. Peale selle olen tellinud raha eest missasid, et saaksin võidu, kuid neist pole olnud abi.”
“George, min usun imedesse. Oodakem ja vaadakem mis juhtub.”
Ja juhtus ime - Jumala Püha Vaimu tehtud ime. Mõne kuu pärast George jutustas, kui rõõmus ta oli, olles alkoholist vabaks saanud. Joomine ei pakkunud talle enam mingit naudingut.
Soovin siin taas rõhutada, et ehkki Püha Vaim ei sunni inimese tahet, võib ta toimida mitmel viisil inimese suuna muutmiseks vastusena järjekindlale usupalvele.

Pidurid peale

Olles osalenud juhtkonna koosolekul firma peakontoris Kansas Citys, saabusin sealt tagasi kirdeosakonda mõtteis uus eesmärk, kollaste lehtede müügiesindajate suure kaadrivoolavuse vähendamine.
Oodates lennujaamas oma lennuki väljumist, vestlesin sel teemal kahe teise osakonna müügijuhiga. Nemad olid sel arvamusel, et asetegevdirektori plaan esindajate vahetuvuse vähendamiseks oli naeruväärt. See tähendaks, et me peaksime tegema oma kõikidest müügiesindajatest professionaalid, mis oli võimatu. Paljudel esindajatel oli kodus probleeme, mis sundisid neil töö maha jätma. Teistel aga polnud eeldusi tippedule, ehkki nad olid head soovivad ning usinad. Siis ei olnud muud lahendust, kui pidevalt uusi inimesi välja õpetada, ehkki see läks kalliks maksma.
Mina omalt poolt teadsin juba, et kui Püha Vaim õnnistaks minu alluvaid ja nende kliente, võiksime teha märkimisväärseid parandusi. Charlesi ja George kogemused olid seda juba näidanud.
Möödus mõni aeg ja ühel neljapäeva-õhtul helistas minu ülemus Kansasest. Olin olnud kolm päeva Holiday Inni linnas Massachuseti Lowellis vestlemas uute töösoovijatega. “Mitu meest sa kavatsed saata järgmise kuu Kansase koolitusrühma?” küsis ta kohe.
“Hetke seisuga mitte ühtegi”, vastasin.
Pärast pikka pausi küsis ta: “Kas sa ei kavatse välja vahetada neid kolme uut meest, kes ripuvad müügistatistika lõpus? Me ju vestlesime nendest eelmisel nädalal.”
“Siis olin küll kalduv neid välja vahetama, kuid nüüd olen jõudnud teisele seisukohale. Olen jõudnud järeldusele, et ei ole mõistlik vallandada uusi töölisi vaid selle pärast, et nad ei ole esimese viie kuu jooksul saavutanud tipptulemusi. See oleks sama nagu hangiks tõupuhtaid hobuseid ja vahetaks neid teiste samasuguste vastu, kui nad ei võida suurt võistlust kohe esimesel aastal.
Võin sulle kinnitada, et ükski vestlusel käinutest ei ole paistnud paremana, kui need meie praegused mehed. Kui sulle sobib, jätaksin need kolm alles, töötaksin nendega koos ning püüaksin panna nende peale kulutatud koolitusraha tulu tooma.”
“Rõõm kuulda, et sa sedasi mõtled. Sa ju tead, et olen katseteks valmis.”
“Nagu sa kindlasti mäletad, ütles viimasel müügijuhtide koosolekul asetegevdirektor, et kuuajaline koolitus ja viie kuu praktika läheb firmale maksma iga uue töölise kohta 5 000 $. Kui sulle sobib, prooviksin sellele investeeringule korraliku tulu saada.”
“Ma ei saa aru, kuidas sa saaksid neist kolmest teha professionaale, kuid ma soovin siiski, et sa üritad. Toetan sind sajaprotsendiliselt, kuid ma pean ütlema, et sellega astud sa tegevdirektori varvastele ning võid saada endale vihavaenlase. Tema usub, et saame piisavalt tippklassi müüjaid üksnes koolitades rohkesti andekat rahvast meie koolis, mille ta ise on loonud.”
“Ega tal ei saa ju olla midagi selle vastu, et asetegevdirektori ettepanekust õhutatuina püüame vähendada müügiesindajate suurt kaadrivoolavust?”
“Tal ei tohiks olla midagi selle vastu, kuid sinu ürituse õnnestumine võib tähendada algust suunale, mis seab ohtu tema kooli tuleviku. See talle kindlasti ei meeldi.”
“Aitäh, et ütlesid”, vastasin. “Kavatsen siiski oma plaani ellu viia.”
“On ka teine probleem. Ta ootab algavale kursusele kolmekümmetviit meest. Olen talle rääkinud, et kirdeosakond saadab sinna kolm uut algajat. Sul tuleb talle homme oma otsusest teada anda. Võid juba valmis olla selleks, et Roy võtab sinuga ühendust.”
Olin viinud oma plaanid Issanda ette ja teadsin et kulgen õiges suunas. Kuid võite uskuda, et palvetasin palju nende kolme mehe pärast. Järgmised kolm nädalat töötasin piirkondades koos nendega, igaühega nädal. Olin koos nendega kõigil kliendivestlustel ja üllatasin neid positiivselt, võttes kahel esimesel päeval rääkimise enda peale.
Panin neid tundma end vabalt, nii et nad kogesid meie koostööd tõeliselt meeldivaks. Vestlesime kõiksugustest asjadest ja sain palju teada nende kodudest, peredest ja paljust muust. Kogemus tuli meestele suureks kasuks, andis neile julgust ja viis töös heade tulemusteni. Usun et Püha Vaim juhtis mind sellesse suunda, et võiksin eestpalvete läbi vahendada Jumala rohkeid õnnistusi nende kodudesse.
Minu palveleht muutus üha pikemaks, kui õppisin paremini tundma oma alluvaid. Varsti ei avanud ma enam oma autoraadiot, et kuulata uudiseid, vaid kasutasin kogu teekonnale kuluva aja kellegi pärast palvetamisele. Koos sellega tuleb mul mainida, et “Continental Telephone” firma viiest osakonnast oli kirdeosakonnal kõige väiksem kollaste lehtede esindajate kaadrivoolavus.
Minu ülemus rääkis sageli oma ülemustele, et mina olin see, kes oli vajutanud pidurit ja pannud punkti esindajate vahetuvusele kirdeosakonnas. Samal ajal kui ta tunnustas mind, teadis ta, et vägi tuli ülalt. Tegin selle temale täiesti selgeks.
Noil aegadel, kui minust tehti piirkonna müügijuht, andis kirdeosakond teiste osakondadega võrreldes halvimaid tulemusi. Kuid Jumala õnnistuste abil tõusime mõne aasta jooksul tippu. Aastal 1977 autasustati minu ülemust ja mind, kui meie osakond tuli kõigis tegevusvaldkondades esimeseks.
Sealt edasi kuni aastani 1981, mil ma lahkusin töölt, oli meie osakonnal kõige väiksem müügiesindajate vahetuvus ning saavutasime edu ka kõigis teistes firma eesmärkides ning pealekauba ka reklaamijate netotulude kasvus.

9. Parandava armu vool

O
n arstiteaduslik ime, et ma üldse elus olen.
Minu viimane surma värava külastus algas ühel laupäeva õhtul, kui poole 11 aegu valmistusin magama minema. Tualetis märkasin äkki, et ma urineerisin verd. Kutsusin kohe oma abikaasat Hildat. Tohutu verehulk šokeeris teda, kuid haigepõetajana õnnestus tal rahu säilitada. Ta avas kapi ja võttis pakist pabermähkme, mida hoidsime igaks juhuks oma väikse tütretütre jaoks. Siis sõidutas ta mind haigla polikliinikusse.
Kuna ma tarvitasin südamehaiguse pärast verevedeldusrohtu, suutis polikliiniku arst verejooksu peatada alles kella kaheks öösel. Siis pidin ootama laboritulemusi.
Sanitar saatis mind laborist väiksesse tuppa. Viibates kõrgele ratastega lauale, ütles ta: “Oodake siin, arst tuleb kohe.” Umbes 15 minuti pärast tuli sanitar tagasi ja nägi, et ma ikka seisin. “Aga härra Monreau, te peaksite istuma. Oodake hetk, tulen kohe tagasi.” Mõni sekund hiljem tõi ta umbes 25 cm kõrge pingikese, asetas selle mu jalgade juurde ja ruttas minema.
“Sellel pole küll suurem asi istuda”, ütlesin omaette, “kuid on siiski etem kui seismine.” Tegin oma olemise võimalikult mugavaks, nõjatudes vastu lauda ja sirutades jalad välja. Kulus veel 15 minutit. Siis ilmus kohale pikanõelalise süstiga õde. “Hei! Mida te siin maas teete?” küsis ta minu peale vaadates. “Te oleksite pidanud selle pingikese abil tõusma lauale istuma.”
Taibates, kui naeruväärne ma välja paistsin, pahvatasin naerma. Õde tegi mulle süsti ja lahkus muheldes, ilmselt põledes soovist rääkida sellest segasest patsiendist oma kolleegidele.
Nädala pärast sain telefonikõne uroloogia eriarstilt, Dr. Wiselt. Ta oli uurimustulemused läbi vaadanud ja palus mul järgmisel päeval tulla vastuvõtule.
Kui saabusin tema kabinetti, rääkis ta äärmiselt taktitundeliselt ja muretsevalt, et mul oli eesnäärmevähk. Suur vähk oli põhjustanud tohutu verevoolu. Kemoteraapia abil polnud vähki enam võimalik ravida ning see tuli välja opereerida. Esitanud küsimusi minu südamehaiguse kohta, ütles ta, et räägib operatsiooni riskidest minu südamearstiga, Dr. Smartiga.
Nagu olen ka varem maininud, olin surma lävel olnud juba 1984 a. detsembris Greater Niagara Peahaigla intensiivraviosakonnas. Uurimused paljastasid hiljem, et mul oli südamelihase haigus. Viirus oli hävitanud suurema osa südamest ja teinud mind töövõimetuks. Dr. Smart oli tollal ütelnud minu naisele, et elan kõige rohkem veel paar kuud, asi, millest ma ise kuulsin alles umbes aasta tagasi.
Selliste juhtumite puhul läheb südame degenereerumine tavaliselt nii kaugele, et patsient sureb. Minu puhul kõvenes südamelihas nahkjaks. Kuna 60% minu südamest oli hävinenud ja hüübimise takistamiseks minu verd pidevalt vedeldati, olid kõik operatsioonid minule ohtlikud.
Umbes kell üheksa helises telefon.
Minu hämmastuseks oli see Dr. Smart. Ta oli vestelnud uroloogiga minu operatsioonist ja tahtis veenduda, kas ma ikka mõistsin õigesti riski suurust, kuna mu süda oli nii nõrk. Tegelikult ta uskus, et ma operatsiooni üle ei ela.
Hilda ja mina arutlesime kaua, mida teha. Siis palvetasime, et Jumal aitaks meil teha õiget otsust. Sel ööl ei maganud ma kaua, mõteldes oma võimalikule surmale. Vaadates tagasi oma elule sain tröösti sellest, kuidas Issand oli möödunud aastate jooksul korduvalt muutnud asjade käiku.
Jumal oli jätkuvalt pühkinud ära pisaraid, leevendanud piina, kõrvaldanud ahastust, ajanud -eemale hirmu, rahuldanud meie vajadusi ja andnud lõpmatult palju õnnistusi. Kui mõtlesin, mida kõike ta minu elus oli teinud, minu usk tugevnes ja ma küsisin endalt: “Miks mõtlen ma surmale, kui teenin elavat Jumalat, kelles elab elu vaim?”
Minu mõtteisse tuli Piibli salme: “Otsekui isa laste peale halastab, nõnda halastab Jehoova nende peale, kes teda kardavad! Sest ta teab, millist tegu me oleme; tal on meeles, et oleme põrm!” (Ps.103/13,14). “Sest tema läbi on loodud kõik, mis on taevastes ja mis on maa peal, mis nähtav ja nähtamatu, olgu aujärjed, ülemused, valitsused, võimud; kõik on loodud tema läbi ja temasse.” (Kol.1/16,17). “Sest temas elab kõik Jumala olemise täius ihulikult. Ja te olete täidetud temas, kes on iga valitsuse ja võimu pea.” (Kol.2/9,10).
Siis täitis minu südant taevalik rõõm, kui mõtisklesin järgmistele salmidele: “Ja Jeesus käis läbi kogu Galilea, õpetades nende kogudusekodades ja kuulutades kuningriigi evangeeliumi ja parandades igasugust tõbe ja vigadust rahva seas. Ja jutt temast levis üle kogu Süüria. Ja tema juurde toodi kõik vaevalised, mõnesuguse haiguse ja tõve põdejad, seestunud, kuutõbised ja halvatud. Ja ta tegi nad terveks.”  (Matt.4/23,24).
Julgustatuna ja lohutatuna hakkasin palvetama:
“Kallis Jeesus, sina oled minu vägi ja mu Lunastaja. Kui vaatan taevase pühamu kõigepühamasse paika, kus sa sooritad teenistust langenud inimkonna heaks, siis tänan sind selle eest, et sa tulid auhiilguse õuedest siia vaenlase maale. Sinu ristil valatud veri on ära pesnud minu patud ja üleastumised, minu eksimused ja ma langenud inimloomuse pahed. Kõigi sinu armastuse väljenduste ja armulike õnnistuste eest toon sulle südamliku tänu.
Nagu sa hästi tead, on minu inimlik jõud otsas. Surm läheneb, kuid ma ei usu, et minu aeg on juba tulnud.
Viis aastat tagasi päästsid sa mind haiglas surma suust. Sa juhatasid mind palvetama inimeste eest ja ma olen näinud sind õnnistamas paljusid minu eestpalvete tõttu. Ma ei usu, et sa sooviksid veel mu tööd lõpetada.
Sina tead, Issand, et ma ei karda surma. Kuid mulle meeldib teiste inimeste eest palvetada ja ma näen ennast selles ukse avajana. Ma kõnnin vanglast vanglasse ja palun sul vabastada vaimulikke vange patuahelaist.
Issand, ma ei tahaks sulle ette dikteerida, mida sa peaksid tegema, kuid kümne päeva pärast ootab mind ees operatsioon ja kui see on sinu tahtmine, puuduta mind oma väega, nii et kirurg ei leiaks märkigi vähist.
Issand, on nii palju inimesi, kelle pärast ma pean palvetama, nii et ma ei tahaks raisata aega enda pärast palvetamisele. Ma ei kavatse enam rääkida oma füüsilistest vajadustest. Selle asemel ma üksnes palvetan: sündigu minu elus sinu tahe Isa, Poja ja Püha Vaimu auks.”
Selle palvega andsin end tema armastuse ja armu kätesse.
Operatsioonipäeval viisid sanitarid mind uusima tehnikaga varustatud operatsioonisaali, mis hiilgas puhtusest.
Viis tundi hiljem leidsin end hea enesetundega omast toast. Mõne aja pärast tuli Dr. Wise vaatama, kuidas mul läheb. Ta teatas, et ei olnud leidnud jälgegi vähist. Ta tundus ka üllatununa, kui ütlesin, et mul ei ole valusid. Kõrvalvoodis olevale patsiendile tehti samasugune operatsioon ning ta vajas aeg-ajalt valuvaigistavat süsti.
Eemaldatud lihaskude viidi kahte laboratooriumi uurimisele. Neli päeva hiljem lahkusin haiglast hea tervisega, ülistades Jumalat tema suure helduse eest. Kulus veel kolm päeva ja siis läksin Dr. Wise vastuvõtule, kuulmaks laboritulemusi. Kui sisse astusin, naeratas mees entusiastlikult. “Vähist ei leitud jälgegi”, rääkis ta ja selgitas, kui väga mul on vedanud varasemate uurimistulemuste valguses.
Tänasin teda ja meenutasin talle, et pärast esimesi uurimistulemusi soovisin ma teada, kui kriitiline minu olukord on. Ütlesin, et küsisin seda vaid selleks, et teada, mida ma pean palvetama. “Nüüd tänan ma teid aususe eest ja ennekõike tänan Jumalat tema imelise abi eest.”

Šokeerivaid uudiseid

Umbes kuus kuud hiljem sain kõne Kaliforniast Cyril Grosselt, kes oli juhtinud mind vaimude teenimise juurest Kristuse juurde. Olles mõne minuti lobisenud, lausus ta, et tal oli halbu uudiseid.
“See võib-olla šokeerib sind,” ütles ta, “kuid minu arsti kohaselt on mul veel järel pool aastat elada. Lihaskoenäited on paljastanud, et minul on kaugelearenenud eesnäärme vähk. See on levinud ümbritsevatesse elunditesse ja lümfisõlmedesse. Arst ütleb, et on vaja suurt operatsiooni ja ka kiiritusravi. Küsimuse alla võib tulla isegi kastreerimine.”
Ehkki uudised olid halvad, ei paisanud need mind lootusetusesse. Olin ju ise kogenud samasugust olukorda mõned kuud varem. Jumal oli aidanud mind katsumusest läbi ja uskusin, et ta aitab ka minu lähedast sõpra.
Pakkusin välja, et Cyril püüaks lükata operatsiooni kolme nädala võrra edasi ning paluks sel ajal eestpalvet inimestelt, keda ta teadis usus tugevad olevat. Loomulikult lubasin, et ka mina ja Hilda palvetame tema eest.
Cyrilile minu ettepanek meeldis ja arst nõustus operatsiooni väheke edasi lükkama. Kolme nädala möödudes tehti hulk uurimisi, mis osutasid, et mu sõbra tervislik seisund oli märgatavalt paranenud. Arst käskis Cyrilil tulla uuesti kolme nädala pärast. Arsti hämmastuseks osutasid järgmised katsetulemused, et hulk väiksemaid vähivorme olid kadunud ning et vähk oli paranemas.
Igal kolmandal kuul käis Cyril spetsialisti juures. Oktoobris soovitas arst, et urineerimise kergendamiseks suurenenud eesnääre kõrvaldatakse. Operatsioon õnnestus ning laboriuuringutes leiti organi keskelt vaid pisut jälge vähist.
Hilisemad uurimused on näidanud, et vähk on paranenud ja mu sõber on naasnud oma klassiruumi õpetustööd jätkama.

Abipalve
 
Minu vend Edmond elas Ottawas. Pärast minu esimese eestpalvet puudutava raamatu ilmumist ostis ta seda üle 50 eksemplari ning saatis raamatud sugulastele ja sõpradele. Üks neist läks minu endisele abikaasale, kes elas Niagara Fallsis, Ontarios.
Jutustused palvevastustest avaldasid naisele sellist mõju, et ta helistas Edmondile ja küsis, kas too tahaks paluda mul palvetada teda vaevava raske luuhaiguse pärast.
Naine oli kannatanud piinarikka haiguse pärast mitmeid aastaid. Esmalt oli pahkluust allapoole ilmunud luine ebamoodustis, mis kasvas, kuni king ei mahtunud enam jalga. Tomp oli nii valus, et ta ei saanud kogu keharaskusega jalale toetuda vaid pidi kasutama küünarkeppe.
Kui valu muutus nii ägedaks ,et tugevamastki valuvaigistist polnud enam abi, planeerisid arstid tõsimeeli jala amputeerimist. Kuid varsti pärast seda, kui hakkasin naise pärast palvetama, valu vähenes ja mõne päeva pärast kadus täiesti. Tomp hakkas kahanema ning varsti mahtus king taas jalga.
Hiljem on naine saanud käia ise poes ja ajamas muid asju, milles ta oli varem vajanud sõprade abi. Eriliselt on ta rõõmu tundnud selle üle, et on saanud käia oma laste juures Põhja-Ontarios.

10. Rõõmudest suurim

P
ärast oma esimest eestpalvet käsitleva raamatu ilmumist on sajad inimesed mulle kirjutanud või helistanud, et rääkida, kuidas Jumala Vaim on neid õnnistanud, kui nad lugesid eestpalve väest ja hakkasid loetut praktikasse rakendama.
Minu palveleht kasvab jätkuvalt, sest olen hakanud ka nende inimeste eestpalvet vajavaid tuttavaid tooma Jumala ette. Issand on austanud meid sedavõrd, et Püha Vaim on andnud inimestele võidu omaenese mina, pattude, kiusatuste ja langenud inglite üle.
Võib-olla on kõige rohkem hämmastanud neid palvetavaid inimesi see, et Jumala Vaim on põhjustanud muutuse paljude selliste südames, kes pole sugugi tundnud huvi Jumala ega vaimulike asjade vastu. Jumal on kasutanud nende palveid imede tegemiseks. Olen saanud pikki kirju, kus inimesed räägivad oma kogetud rõõmust.
Järgmised katkendid on võetud minu poolt Mary Browniks kutsutud naise kirjast.
“Kallis vend Morneau,
Kuiväga rõõmustav on teenida meie Issandat palvetöös. Möödunud kahe aasta jooksul olen hakanud kindlalt uskuma eestpalve väesse. Samal ajal olen püüelnud lähemale Jeesusele ja püüdnud teenida teda päevast päeva kogu südamest. Ta on juhtinud ja õpetanud mind imeliselt ning sinu raamat oli osa sellest juhtimisest.
Olen omaks võtnud mõningaid sinu “toimivaid” ideid. Eriliselt võlub mind see, et me palume Jumalal ümbritseda neid inimesi, kelle eest me palvetame, valguse ja rahu atmosfääriga. Jutustan lühidalt ühest oma palvekogemusest.
Minu 38-aastasel õel, Josefinel, oli armuvahekord, mille tagajärjel tema mees jättis ta maha. Russeli lahkumisele järgnenud paar kuud olid Josefinele “tõeline põrgu”, nagu ta seda ise väljendas. Ehkki Josefine seda ei teadnud, teadis Russel juba aasta otsa tema suhtest. Josefine oli sundinud armukesel valida tema ja oma naise vahel.
Enne seda polnud Josefine kuidagi väljendanud vajadust Jumala või religiooni vastu. Kuid selle kriisi keskel pöördus ta nüüd minu poole ja palus mul tema pärast palvetada. Palvetasin väga, et tema armuke jääks oma naise juurde. Kaks kuud hiljem ütles mees, et ta jäta eales oma naist maha ning katkestas suhte.
Mõni aeg hiljem kuulsin, et nii Josefine kui ka Russel mõlemad palvetavad ning on varsti taas koos.
Tundub nii imelisena, et meie kallis taevane Isa kasutab meid nii tähtsas töös. Loodan ja palvetan, et ka minust saaks mõistlik eestpalvetaja ning et minu Meister saaks kasutada mind üha rohkem selles tähtsas töös.
Täna saadan sinu raamatu oma vanematele. Issand on andnud imelisi võimalusi neile tunnistada. Alles hiljuti on nad hakanud käima jumalateenistustel ning nad kavatsevad käia eri kirikutes, kuni nad leiavad endale sobiva. Nad on tõelised otsijad ja ma palvetan nende pärast pidevalt. Usun kogu südamest, et Issand toob nad veel kogudusse. See on vaid aja küsimus. Sellest saab ununematu sündmus ja ma ootan seda suure rõõmuga.
Luban palvetada sinu ja sinu pere pärast iga päev, kuni Jeesus tuleb meid ära koju viima. Kuivõrd suurepärane päev see saab siis olema.”
Kolme kuu pärast sain temalt teise kirja.
“Kallid õde ja vend Monreau.
Tänan sind, Hilda, heade soovide eest. Soovin taas rääkida mõnedest suurepärastest palvevastustest. Vahest te mäletate, et ma palusin eelmises kirjas teil palvetada minu õe pärast, kelle abielu oli karile jooksnud. Nüüd on nad taas koos. Jõulunädalal tuli tema mees koju ja mõlemad andsid asjade parandamiseks endast parima. Kiitus Jumalale!
Teine palvevastus on minu kasuisa elus toimunud ime. Veel kolm kuud tagasi ei oleks ma osanud unistadagi, et istuksin kirikus koos oma vanematega. See oli lausa suurepärane kogemus. Näen oma silmadega, kuidas Püha Vaim mõjutab nende elu ning saan sellest tohutult kinnitust.”
Iga päev vaimustab mind üha enam see, et nii paljud kristlased paluvad Jumalat arvata Kristuse lepitusohvri teenet nende heaks, kes vajavad abi. Keegi inimene kirjutas mulle: “Viis, millega sa rõhutad Kristuse vere teenetele meie eestpalvetes, avaldas mulle sügavat muljet. Nüüd räägin iga päev meie taevasele Isale, kui väga ma hindan Kristuse vere päästvat väge ja Püha Vaimu pingutusi nende inimeste heaks, kellede eest me palvetame. Saan oma silmadega näha, kuidas Jumal meie palvetele vastab ning see on nii suurepärane!”
Ma usun, et Jesaja sõnad Jumala töö lõpetamise kohta maa peal on hakanud täituma: “Tõuse, paista, sest sinu valgus tuleb ja Jehoova auhiilgus koidab su kohal! Sest vaata, pimedus katab maad ja pilkane pimedus rahvaid, aga sinu kohal koidab Jehoova ja sinu kohal nähakse tema auhiilgust! Ja rahvad tulevad su valguse juurde ning kuningad paistuse juurde, mis sinust kumab!” (Js.60/1-3).
Eestpalvevastuseid saanud inimeste kirjadest märkan, et nad on endisest selgemini aru saanud, et vaid Püha Vaim võib hoida inimsüdant puhtana.
Kaua aega tagasi palvetasin, et leiaksin suurimat rõõmu Püha Vaimu õnnistuste palumises neile, kes on minu püsival palvelehel. Peagi sain näha Püha Vaimu mõju oma elus, kui mõtlesin nendele inimestele, kes vajasid Jumala õnnistust.
Mulle pakkus suurimat rõõmu palvetada autoga sõites, kõndides klientide juurde ja oodates nendega kohtumist. Ja tulemused rõõmustasid mind. Palvetasin näiteks nende klientide pärast, keda ma teadsin probleemidega võitlevat. Kui hiljem nende juures käisin, rääkisid nad oma-algatuslikult, kuidas Jumal oli neid õnnistanud.

Mary jutustus

Noor naine, keda kutsun siin Maryks, oli mulle helistanud ja palunud mul palvetada tema sõbranna pärast, kes vaid mõni aeg tagasi oli jätnud oma abikaasa maha teise mehe pärast. Pisarsilmil oli ta rääkinud, kuidas sõbranna oli kord ise palvetanud tema pärast, kui tal endal oli abieluprobleeme. Tegelikult sõbranna, keda siin kutsugem Bettyks, oli võtnud minuga ühendust ja palunud mul palvetada Mary eest. Nüüd oli siis Mary kord palvetada Betty pärast.
Ehkki mul tuli nimi kohe meelde, lasin Maryl rääkida. Ta jutustas avameelselt võitlustest, milliseid tal oli olnud. “Jim ja mina olime olnud alles kaks aastat abielus ning olime väga armunud”, sõnas Mary. “Jim õppis ülikoolis ja meie sissetulekud olid küllaltki väiksed, nii et olime õnnelikud, kui ma sain paremapalgalise töö. Pidasime seda palvevastusena.”
Ta vaikis hetkeks ja küsis siis: “Kas te usute, et naine võib oma meest sügavalt armastades armuda samal ajal teise mehesse?”
Ma ei hakanud vestlema tõelise armastuse ja lummuse vahelisest erinevusest, vaid ütlesin lihtsalt, et tänapäeval juhtub palju kummalisi asju. “Ma ei tea, miks ma teile seda räägin”, sõnas Mary. “Võib-olla sellepärast, et Püha Vaim soovib, et te kuuleksite, kuidas ta meie eestpalvetele vastas.
Olles mõned kuud töötanud suures kaubamajas, jäi mu tähelepanu peatuma ühe ülemuse sõbralikkusele ja viisakusele. Ta hakkas mulle kohe väga meeldima.
Varsti ei saanud ma teda enam oma mõtetest välja. Märkasin, et mõtlesin pidevalt tema peale, isegi siis, kui olin koos oma mehega. Ehkki ma mõistsin, et ma teen valesti, kui kogu aeg temale mõtlen, ei suutnud ma seda lõpetada. Tal oli minusse nii suur külgetõmbejõud, et ühel päeval ma ütlesin Bettyle, et ma ei suuda öelda ei, kui mees palub mul temaga magada.
Teadsin, et paratamatult nii ka läheb, kui asjad omasoodu sedasi edasi lähevad. Vaid mõni päev varem olin soovinud, et ta oma käed minu ümber paneks, kui olime kahekesi laos. Olin lausa hull tema järele. Kuid tänu Jumalale, et teie ja Betty minu pärast palvetasite. Kui mees siis kutsus mind oma koju vaatama oma postmargikollektsiooni, ma ehmusin. Meelde tuli piiblitekst, mida olin lapsepõlves pähe õppinud, Joosepi sõnad, kui ta sattus kiusatusse: “Kuidas tohiksin siis teha seda suurt kurja ja pattu oma Jumala vastu?" (1.Ms.39/10) Korraga ma kartsin seda, mida ma siiamaani olin nii kangesti igatsenud.
Ma ei liialda, öeldes, et sel hetkel tajusin viimaks, mis oli õige ja mis oli vale. Hullumise ahelad pääsesid valla ja Jumala armu abil ma neid enam enda külge ei pane.”
Tuletasin Maryle meelde seda, et tema pärast oli palvetatud. Püha Vaim oli jõuliselt tulnud talle häda hetkel appi. Kümne, viieteistkümne sekundi jooksul ei lausunud ta midagi, kuid kuulsin tema nuuksumist. Lõpuks ta kogus end ja tänas mind eestpalvete eest.
Kuid ma olin üha mures Betty pärast. Ta ei mõistnud, kuidas naine, kes oli tema pärast palvetanud, võis äkitselt teise mehe juurde minna. ”Kuidas Betty, keda olen alati pidanud tugeva kristlasena, võib langeda pattu nii täielikult, et keeldub tarka nõu kuulda võtmast? Kogu tema elutõekspidamised on nii kardinaalselt muutunud, et ta ei tundu enam üldse hoolivat vaimulikest asjadest.
Selle peale mõtlemine ajab mulle hirmu nahka ning ma küsin endalt pidevalt: “Kui Betty, kes oli nii põhimõttekindel, võib nii äkki loobuda vaimulikest asjadest, kui palju siis minul on võimalust taevasse pääseda?”
“Sina ei ole ainuke, kes on mulle sellist küsimust esitanud”, vastasin. “Tegelikult on väga paljud mulle kirjutanud ja palunud mul palvetada oma sõprade abielu-probleemide pärast. Inimesi šokeerib see, kui koguduse tugisambana peetud inimene hülgab oma abikaasa”.
Mary häälest kajastus mure, kui ta küsis, mis kogudusega õieti on juhtumas. Ma ütlesin arvavat, et sellised inimesed ei ole veel õppinud toetuma Jumala väele ning et abielulahutuste üldistumine koguduses tulenes sellest, et meie koguduseliikmete side Jumalaga vähehaaval nõrgenes, kuni langenud inimsüdame loomulikud kalduvused pääsesid valla.
“Püha abielutõotuse rikkumine tundub mõistmatuna, kui me ei pea meeles, et “süda on kavalam kõigist ja ravimatu” (Jr.17/9)”, ütlesin. “See on nii petlik, et isegi Saalomon, kes oli inimestest targim, kandus oma eluga ummikusse, kui ta unustas alati Jumalale mõelda. Peagi sai ta maitsta kirgede väge. Piibel ütleb, et “Saalomoni -- naised pöörasid tema südame teiste jumalate järele; -- Sel ajal ehitas Saalomon ohvrikünka Kemosele, moabiitide jäledusele, Jeruusalemma ees oleva mäe peale, ja Moolokile, ammonlaste jäledusele. Seda tegi ta kõigi oma võõramaalastest naiste heaks, kes suitsutasid ja ohverdasid oma jumalatele.” (1.Kn.11/4-8).
Maarja soovis õppida, mida tähendab Jumalale lootmine. Lubasin kirjutada kirja, kus selgitan patu ja Jumalast loobumise tagajärgi, millede vastu me ei suuda midagi, kui mitte Jumala Vaim ei sekku asjade kulgu.
Järgmises peatükis tõstan esile mõningaid tähtsaid seiku, mida on meil vaja teada, et säilitada oma suhet Jumalaga elavana. Näitan ka, kuidas meie eestpalved annavad Jumalale võimaluse saata Püha Vaimu endisest võimsamalt toetama meie armsaid nende võitluses patu ja paha vastu.

11. Piiritut abi

V
õidukas ja edukas kristlik elu on tähtsam kui miski muu ja see on võimalik üksnes siis, kui Jumala Vaim elab meis.
Apostel Paulus, kes oli innukalt pingutanud efeslaste päästmise pärast, rõhutas neile oma kirjas eestpalvete sisu: "Sellepärast ma nõtkutan põlvi Isa ees, -- , et ta annaks teile oma au rikkust mööda saada tugevaks tema Vaimu läbi seespidise inimese poolest, et Kristus usu kaudu elaks teie südameis ning te oleksite juurdunud ja rajatud armastusse, et võiksite täiesti mõista ühes kõigi pühadega, milline on armastuse laius ja pikkus ja kõrgus ja sügavus, ja ära tunda Kristuse armastuse, mis ületab kõik tunnetuse; et te oleksite täidetud Jumala kõige täiusega.” (Ef.3/14-19).
Kindlasti julgustasid need read imelisel viisil Efesose kristlasi, kui neile selgus, et Paulus oli palvetanud neile erilist Püha Vaimu väge. Alles siis suutsid nad elada võidukat kristlikku elu selles langenud maailmas.
Et mõista, milline mõju oli Pauluse palvetel neile, tuleb meil esmalt meelde tuletada, et kord olid efeslased kõike muud kui eeskujulikud kristlased. Ef.2/1,2 räägib neist: “Jumal on teinud elavaks ka teid, kes olite surnud oma üleastumistes ja pattudes, milles te käisite enne selle maailma ajastu järgi, õhuvalla vürsti järgi, vaimu järgi, kes nüüd on tegev sõnakuulmatuse laste sees.”
Paljud efeslastest olid seotud isegi okultismiga. Ap.t.19/19 kohaselt “mitmed neist, kes olid tegemist teinud nõiakunstiga, tõid kokku oma raamatud ja põletasid need ära kõikide nähes. Ja kui nende hind kokku arvati, leiti see olevat viiskümmend tuhat hõbetükki.”
Pühast Vaimust mõjutatuina põletasid need okultismi harrastajad ära kolossaalsete summade väärtuses käsikirju ja andsid oma elud Kristusele. Võin väga hästi ette kujutada, et Paulus ja tema kaksteist abilist said pärast palju palvetada nende meeste ja naiste eest.
Usun neid palvetavat, et Jumal arvaks Kristuse valatud vere teeneid ka nende inimeste heaks ning et Püha Vaim ümbritseks neid rahu ja vaimuliku valguse jumaliku õhkkonnaga. Tõenäoliselt palvetasid nad ka, et Jumala Vaim kukutaks patu ja surma väe ning avaks neile tee tagasi Jumala juurde. Kindlasti palusid Paulus ja tema sõbrad seda päevast päeva.
Efeslaste hulgas toimus imelisi pöördumisi ja olen Jumala sõna põhjal veendunud, et samasuguseid ning veelgi rohkemaid pöördumisi saab veelgi sündima, kui Jumala rahvas hakkab palvetama teiste eest sama kindlas usus nagu Paulus ja tema sõber.
Aastal 1946, kui Püha Vaim oli mind spiritismist kristlusesse pööranud, sai kirjast Efeslastele minule suur julguseallikas. Siis ma mõistsin, mida oli Pauluse palve põhjustanud nende hulgas, kes olid harrastanud okultismi. Ma pole kunagi loobunud imetlemast järgmisi salme: “Aga Jumal, kes rikas on halastusest, oma suure armastuse pärast, millega ta meid on armastanud, kuigi me olime surnud üleastumistes, on meid ühes Kristusega teinud elavaks - armust olete õndsaks saanud - ja on meid ühes temaga üles äratanud ja ühes temaga asetanud istuma taevalikku olukorda Kristuses Jeesuses, et osutada tulevail ajastuil oma armu ülemäärast rikkust helduses meie vastu Kristuses Jeesuses.” (Ef.2/4-7). Me saame olema kogu universumile elavateks eeskujudeks Jumala andestusest ja võimest uuendada mässumeelseid patuseid.
Jumala Vaim kinnitas varajasi kristlasi ning aitas neid muutuda sellisteks, millisteks nad ise ei olnud suutelised muutuma. Üksnes Vaim andis neile väe edukaks kristlikuks eluks. Ja apostel Johannese kohaselt taevas õnnistas nende palveelu, mis oli nende võiduka kristliku rännutee saladus. “Ja mida me iganes palume, seda me saame temalt, sest me peame tema käske ja teeme, mis on temale meelepärast” (1.Jh.3/22). Nemad suutsid pidada Tema käske, kuna nende eestpalved avasid tee Püha Vaimu väele, nagu Uus testament üha uuesti tunnistab.
Apostlite tegude 3. peatükis jutustatakse, kuidas Peetrus ja Johannes läksid Jeruusalemma templisse igapäevase palvehetke ajal. Väravas peatas neid lombakas kerjus ja palus raha. Peetrus ütles: “Hõbedat ja kulda mul ei ole, aga mis mul on, seda ma annan sulle: Jeesuse Kristuse, Naatsaretlase nimel, tõuse üles ja kõnni!” (6.salm). Piibel jutustab meile, et lonkur sai parandavat väge oma jalgadesse ja päkkadesse ning hakkas hüpeldes ülistama Jumalat.
Olen kindel, et Jumal saab taas tegema selliseid imesid oma rahva keskel, kuid just nüüd oleme me alles hankimas tõelist piiblilikku usku. Selline usk on vältimatuks tingimuseks sellele, et meie palvetele vastatakse samamoodi nagu jüngrite ja teiste varajaste kristlaste palvetele. Piiblilikus usus on kolm tegurit:

1.	Usk Jumalasse.
2.	Usaldus Jumalasse.
3.	Ustavus Jumalale.

Jeesusele on kõik võimalik

Varsti pärast minu esimese eestpalvet puudutava raamatu ilmumist kirjutas mulle keegi naine: “Mul on poeg, kes vajab sellist eestpalvet, millest sa räägid raamatus. Sooviksin hea meelega temast rääkida, nii et kas sa võiksid mulle teatada oma telefoninumbrit. Olek palju kergem rääkida tema probleemidest telefoni teel. Ole nii kallis ja aita mind! Õde Kristuses.”
Mõne päeva pärast naine helistas mulle. Ta selgitas, et temal ja tema mehel oli 32-aastane poeg nimega Harry, kes oli juba paarikümneselt narkootikumide tarvitamise tagajärjel kaotanud pea-aegu täiesti mõistuse. Sellest alates ei suutnud ta enam enda eest hoolitseda. Ta võis istuda toolil kolm tundi jutti vaikides seina vahtides ja suitsetades. Vahel vaatas Henry ema, kui ta tegi süüa ja liikus köögis. Poeg ei eristanud ööd päevast ning ta magas vaid lühikesi hetki. Vahel lõi ta endale kõvasti vastu nägu, käte või jalgade pihta, kuni need muutusid mustadeks või sinisteks.
Kui Henryl keelati endale haiget teha, vihastas ta ja nõudis, et keegi ei tohtinud temaga rääkida. Ta oli juustel lasknud kasvada poolde selga ning ei lasknud kellelgi neid lõigata. Paistis sedamoodi, et ta ei tundnud isegi oma vanemaid ning tema kõne oli arusaamatu. Vahel ta rääkis omaette ebaselgelt mörisedes. Vanemad pidasid tema olukorda lootusetuna.
Olles kuulanud proua Harveyd (nimi muudetud) paarkümmend minutit, hakkasin imestama, miks palus ta abi minult olukorras, kus isegi arstiteadus oli võimetu. Siis ma mõistsin, et küsimus ei olnud ju minus vaid hoopis Jumalas. Naine soovis minu kaudu Jumalaga kontakti saada. Võib-olla võiks Issand nii juhtida teda Püha Vaimu elustava allika juurde. Võib-olla Püha Vaim ootas, et selliselt anda pojale tagasi elujõu ning tuua sedasi au Kristusele ja kinnitada nii paljude usku.
Palusin vaikselt Jumalal anda mulle suhu õiged sõnad. Pärast lühikest vestlust veendusin, et ma võtan Henry asja kogu südamega. Et ma paneksin tema nime oma eestpalvelehele ja palvetaksin tema pärast eriti tuliselt. Palusin ka, et proua Harvey annaks mulle regulaarselt teada olukorra arenemisest.
Aega kulus ja ühel päeval sain kirja, milles räägiti, et Henry olukord on hakanud muutuma paremaks. Tema kõne oli muutunud selgemaks ja vanemate üllatuseks oli ta palunud vanematel esimest korda kuueteistkümne aasta jooksul lõigata juukseid. Proua Harvey oli rõõmus ning ta rääkis, et tema ja ta mehe usk on muutunud kindlamaks, kui nad nägid Jumala Vaimu õnnistust oma poja elus.
Väljendasin oma tänulikkust Jumalasse ja viitasin piiblis leiduvatele näidetele, kus Issand oli teinud oma rahva heaks imelisi asju.
Mõne kuu pärast otsustas Henry suitsetamise maha jätta. Ema arvas, et see ei õnnestu, kuna poeg oli aastaid olnud kirglik suitsetaja. Ta tundis liiga palju inimesi, kes olid üritanud ja ebaõnnestunud.
Kuid oma vanemate hämmastuseks ei puutunud Henry enam kordagi sigarette. Proua Harvey ootas kuu aega, enne kui ta mulle sellest kirjutas. Järgmise poole aasta jooksul kirjutas ta mulle iga kuu ning minu rõõmuks tema ja ta mees andsid Jumalale kogu au nende poja elus toimunud muutuste eest. Üks asi vaevas neid siiski üha: Jumal ei olnud parandanud poja vaimujõudu nii, nagu nad olid lootnud. Oma järgmises kirjas proua Harvey tunnistas, et tema usk Jumalasse oli hakanud kõikuma. Loomulikult ma palvetasin, et tema usk otsa ei lõppeks.
Kui me palume Jumalalt erilist õnnistust, ütleb Piibel: “Ent ta palugu usus, ilma kahtlemata; sest kes kahtleb, sarnaneks merelainele, mida tuul tõstab ning sinna ja tänna peksab. Niisugune inimene ärgu ometi arvaku, et ta midagi saab Issandalt;” (Jak.1/6,7).
Kümme päeva hiljem helistas proua Harvey mulle kell 11 õhtul. Läbi nutu sai ta vaevalt sõna suust. Olles kiiresti Jumalalt abi palunud, õnnestus mul naist sedavõrd maha rahustada, et ta suutis arusaadavalt rääkida. Üllatavalt oli Henry muutunud vägivaldseks, loopis toole aknast välja ja ähvardas isale tappa anda. Nad oli sunnitud helistama politseisse ning Henry oli viidud hullumajja. Proua Harvey ütles, et oli kaotanud kogu lootuse paranemise suhtes. “Ma väga vabandan”, ütles ta, “kuid olen kaotanud oma usu palve väesse ega kavatse enam Jumalat oma palvetega vaevata.”
Palusin, et ta ei annaks järele ning lubasin kahekordistada oma eestpalveid poja pärast. Uskusin, et tema vägivallapursked tulenesid pimeduse jõududest. Need püüdsid panna meid lõpetama Henry eest palvetamist. Enne kui proua Harvey kõne lõpetas, andsin talle mõningaid piiblisalme järelemõtlemiseks.
Kulus vaid paar päeva, kui naine helistas uuesti. Rõõmsa häälega ülistas ta Jumalat tohutu ime eest, mida too oli oma armus teinud. Henry oli kodus täies ihu- ja hingejõus. Ehkki ta ei mäletanud midagi viimase kaheteistkümne aasta sündmustest, käis ta koos isaga külastamas vanu sõpru, naabreid ja sugulasi.
Kui küsisin proua Harveylt, mis oli juhtunud, rääkis ta, et ühel hommikul oli poiss hullumajas ärganud ja tundis ennast täiesti tervena. Arstid tunnistasid teda hingeliselt erksaks ja paari päeva pärast olid nad helistanud vanematele ning palusid neil imelisel moel muutunud poeg koju viia.
“Au Jumalale kõrgustes!” hüüdsin telefoni ning rõõmutsesin koos proua Harveyga sellest, kuidas Jumal ikka veel meie vastu oma armastust osutab.

12. Purunevate kodude tragöödia

Üks nuhtlus on saanud hävingut külvata nii meeste, naiste kui ka laste ellu kõikjal maalimas. See vaevab nii noori kui ka vanu, kuid eriti põhjustab see viletsust süütuile lastele, kes sugugi ei mõista, miks isa ja ema ei saa enam omavahel hakkama ja miks üks neist läheb kodust ära.
Viimase paari aastakümne ajal on üldine õhkkond muutunud selliseks, et abikaasadel ja vanematel on üha raskem mõista oma kohustusi. Saatan oma inglitega kasutab kõikvõimalikke meetodeid, et hävitada loomulikku kiindumust, mille Looja on pannud igasse inimesse. Meie kultuuri on üleküllastatud seksiga ning meil tuleb kogu aeg kokku puutuda kõiksuguse siivutusega. Kui me mitte ei paluks iga päev Jumalal hoida meie mõtteid ja elu puhtaina, võib distsiplineerituimgi meist saada rikutud ja võib ühel päeval langeda nagu pehkind tamm. Jutustaksin ühe ilmeka näite.
“Minu mees ja mina oleme viiekümnendates”, kirjutas minule keegi naine. “Oleme kõvasti töötanud oma laste koolituse heaks ja oleme kasvatanud neid Issanda kartuses. Meie täiskasvanud lapsed on kenasti abiellunud, neil on omad pered ja nad naudivad Jumala õnnistusi. Olen alati koguduse tööst osa võtnud ja tunnen Issanda teenimisest rahuldust.
Minu mees oli meie suure koguduse ilmikjuht ja elas meie kõigi meelest eeskujulikku elu. Teda peeti koguduse tugisambana, kuni umbes kuus kuud tagasi saadi teada, et talle meeldis salaja vaadata pornoajakirju ja -videoid.
Tema pahe tuli välja järgnevalt. Meie maapiirkonnas elavatel sõpradel oli olnud raskusi 20-aastase tütrega, kes käis riigi kolledžis. Nad olid rääkinud probleemist meiega ja leppisime kokku, et Reet (nimi muudetud) võib kolida meie juurde ning käia kristlikus kolledžis.
Kõik sujus hästi, kuni ühel õhtul läksin koosolekule, mis lõppes tavalisest tund aega varem. Koju tulle leidsin oma meest koos Reedaga voodist. Sellest alates on kõik olnud üks kohutav luupainaja.
Mu mees on kolinud koos selle süütu näoga tüdrukuga teise maakonda ja nõuab abielulahutust. Ta on muutunud mees. Ta ei hooli enam ei minust, kogudusest ega isegi sellest, et on nii paljudele valu tekitanud. On jube mõelda, et meiega nii juhtus. Olime jõudnud oma eluga etappi, kus meil polnud enam vaja laste õppemaksu maksta ning ei olnud ka muid tõsiseid probleeme. Meil oli õnnestunud säästa küllaltki suur summa pensionipäevadeks ja ootasime innuga oma elu kuldseid aastaid.
Eriliselt ebameeldivana tundub see seepärast, et minu abikaasa oli kogu oma elu jooksul olnud põhimõttekindel mees. Olin pidanud teda vankumatuna nagu Gibraltari kalju. Kahjuks ma eksisin.
Kõik meie abielus olevad pojad on lõpetanud kirikuskäimise ja see on põhjustanud suurt ahastust mõlema naistele ja lastele."
Olles kirjeldanud olukorda üksikasjalikumalt, palus naine, et ma palvetaksin kõigi perekonnaliikmete pärast. Ta on ahastuses ja mõtleb, kas ta poleks saanud palvetades tragöödiat ära hoida.
Keegi teine naine kirjutas, kuidas tema 60-aastane abikaasa oli hakanud seksuaalvahekorda pere 17-aastase kasutütrega. Ka see mees lahkus kodust ja elab koos tüdrukuga. Kuna mees oli koguduse peadiakon, šokeeris tema teguviis paljusid. Tema naine kahtles, kas mees oli äkki kaotanud oma hingelise tasakaalu. Naine palus mul palvetada kõigi kolme eest, sest ta soovib, et mees ikkagi pääseks Kristuse kuningriiki. Nagu paljud teisedki, kes on kogenud samasugust tragöödiat, imestas ka naine, kas oleks ta palvetamisega saanud mehele juhtunut vältida.
Enne kui hakkan lahti selgitama ette eemalehoidvat palvet, tahan öelda, et ma olen aastaid uurinud inimiseloomu. Mind on alati huvitanud, mis sunnib inimest tegema midagi, mida ta hiljem sügavalt kahetseb. Töötasin 20 aastat telefonikataloogi kollaste lehtede reklaamimüüjana. Aastast aastasse kohtasin samu ärimehi, nad õppisid mind usaldama ja rääkisid sageli minule oma probleemidest.
Nende kogemuste põhjal märkasin ma, et ehkki meest oli kasvatatud enesevalitsemise kõigis asjus, ei möödu palju aega kui ta on valmis kõik ohtu seadma selleks, et rahuldada oma fantaasiaid, kui mingi vägi on pööranud tema mõtted veetleva naise peale.
Keegi spiritisti-preester väitis kord, et deemonid võivad anda inimestele illusiooni, et juhtida neid teatud suunda. Kuidas Saatan seda suudab, seda me ei tea, kuid me näeme kõik, kuidas paha mõjutused - tulevad need siis kust allikast tahes - inimesi kõrvale juhivad. Kui inimesed hakkavad hellitama selliseid halbu mõtteid, hakkavad nad oma mõttes varsti ette kujutama, mis tunne on asja teoks teha.
Mida rohkem inimene mingi mõttega mängib, seda tugevamaks ja tõelisemaks see muutub. Varsti võib see juhtida inimest punkti, kus ta ei suuda enam ennast valitseda ning teeb asju, mida ta ei peaks tegema.
Patu petliku väe pärast peaks kristlasest abikaasa harrastama ette ärahoidvat palvet sõltumata sellest, kui truu tema abikaasa on abielutõotusele olnud. Oli inimene kuitahes hea kristlane tahes, ta võib langeda. Isegi Saatan oli ju kord patuta olend.
On hea tänada Jumalat iga päev selle eest, et ta on minu abikaasat õnnistanud iseloomukindluse ja jumaliku armastusega. Alles siis, kui inimene on omaks võtnud Kristuse armastuse, võib ta ilmutada oma lähedastele meie suure Lunastaja iseloomu taevalikke hüvesid.
Kui soovime veeta nii seda elu kui ka igavikku oma abikaasa seltsis, tuleb meil abi paluda Pühalt Vaimult, kes üksi võib anda puhtust meie mõtetesse, südamesse ja ellu. Ehkki Jumal ei sunni kedagi tegutsema vastu oma tahtmist, teeb ta kõikvõimaliku varjamaks ja juhtimaks inimest päästmise juurde, sest Kristus valas Golgatal oma verd meie eest. Kristus käsib meil alati palvetada üksteise eest.
Viimastel aastatel olen saanud palju kirju meestelt ja naistelt, kellede abielu kõigub. Kui olen neile rääkinud neist põhimõtetest, on Jumala Vaim õnnistanud nende abikaasasid lunastuse armuga ja tugevdanud nende liitu Kristusega. Miski pole tasuvam kui see, et saad kuulda eestpalvet palunute jutustusi sellest, kuivõrd imelistel ja üllatavatel viisidel on Issand neid õnnistanud.

Eksinu leitakse

Siin on eriline näide sellest, kuidas Püha Vaimu tasakaalustav mõju võib vaimulikult eksinu tagasi karja juhtida.
Varsti pärast oma esimese eestpalvet käsitleva raamatu ilmumist sain kirja naiselt, kelle abikaasa oli kodust neli aastat tagasi ära läinud. Temale oli erilist mõju avaldanud see, et enne kui palvetan jumalatu inimese eest, palun esmalt Isal arvata Kristuse vere teeneid selle inimese heaks, kuna iga inimese lepitushind on juba makstud.
“Kui ma lugesin sinu raamatust, et võime paluda Issandal anda andeks teiste patud, hämmastusin ja hakkasin palvetama oma mehe pärast, süda täis uut usku ja lootust”, kirjutas naine.
Ta rääkis, et tema ja ta mees on kolmekümnendates, mõlemal oli hea töökoht ja hea tervis ning tulevik oli paistnud helgena. Mitmerahvuselises firmas töötav mees valdas kolme keelt, mis oli märkimisväärselt aidanud kaasa tema karjäärile.
Varsti tuli tal töö tõttu olla kodust eemal pikki päevi. Ei läinud kaua aega mööda, kui tulid nähtavale ärimaailma üldise eluviisi mõjud. Isegi tema iseloom hakkas muutuma, sest ta muutus üsnagi kritiseerivaks ja tahtis olla eri meelt pea kõiges, mida ma ütlesin.
Ta hakkas kritiseerima kogudust ja selle liikmeid ja varsti märkasin, et lähen kirikusse üksi. Mõne aja pärast hakkas ta kasutama kalleid ehteid ja varsti märkasin, et ta suitsetab. Ja kui teda toodi väikeselt jõulupeolt purjus peaga koju, süvenes minu pettumus, kui ta rääkis, et tal oli olnud suhe sekretäriga.
Meie kodu muutus tülitsevaks ja rahutuks. Tänasin Issandat, et meil ei olnud lapsi, kes oleksid meie kohutavate tülide pärast kannatanud. Tegin kõik, et oleksime otsinud abi kristlasest perekonna-nõuandjalt, kuid asjata. Mees kolis minema ja süüdistas siis mind meie kodu purustamises.”
Telefonis rääkis naine, et polnud pea-aegu kaks aastat mehest midagi kuulnud. Siis sai naine teada, et mees oli sattunud raskustesse oma tööandjaga. Mees oli teinud mitmeid valesid otsuseid, mis läksid firmale maksma tohutuid summasid. Mõne aja pärast lasti ta lahti, mille järel kolis ta mujale. Vallandamine paljurahvuselisest firmast tegi samalaadse töökoha saamise võimatuks ja nii hakkaski mees raskelt jooma.
Hiljem sai naine teada, et mees oli proovinud hasartmänge ja mõnd aega olnud selles edukas. Siis hakkas ta tarvitama narkootikume ning kaotas kontrolli oma elu üle ja ka kogu oma vara. Ta kavatses ennast ära tappa, kuid märkas, et selleks ei ole tal julgust. “Tema mehelikkust riivas sügavalt tähelepanek, et ta oli argpüks”, rääkis naine minule.
Vahepeal oli naine muretsenud minu raamatu, lugenud seda ja saanud eriliselt indu sellest peatükist, mis puudutas jumalatute inimeste pärast palvetamist. Ta kirjutas mulle ja küsis, kas ma sooviksin koos temaga palvetada mehe pärast, keda ta lootis veel elus olevat.
Vastasin talle oma kirjas, et Püha Vaim jagaks mehele kindlasti lunastuse õnnistusi, kui otsiksime koos abi Jumalalt.
Kuna ma teadsin, kuidas paha ja hea võitlesid selle mehe pärast, otsustasin tõsiselt, et seda võitlust ei võida mitte Saatan vaid Kristus. Oma tavalisel moel lootsin ma Pühale Vaimule, kes võib tohutu väega teha tühjaks Jeesuse Kristuse vaenlaste mõju nende elus, keda ta soovib päästa.
Kinnitasin naisele, et kirjutan nii tema kui ka ta mehe nimed oma püsivale eestpalvelehele. Kannaksin neid iga päev Jeesuse ette. Peale selle palusin tal minuga ühendust hoida.
Kulus umbes aasta. Siis ühel õhtul uudistes intervjueeriti ühe kauge linna kodutuid. Need inimesed elasid maanteesilla all ühe hüljatud tehase taga. Osariik soovis nende hurtsikud maha lammutada ja neid endid mujale viia.
Tehes süüa, kuulis naine äkki tuttavat häält. Ta pöördus ümber ja nägi ekraanil oma meest. Kui mees ei oleks rääkinud, ei oleks naine teda ealeski ära tundnud. “Tal oli habe ja pikad juuksed ja ta näis välja nagu hulkur”, sõnas naine. “Ta oli haletsusväärne ilmutus.”
Kui mees rääkis, et hangib suurema osa oma toidust restoranide prügikastidest, purskas naine nutma. Tema süda murdus. Sügavast murest hoolimata oli ta tänulik, et mees oli elus ja see andis talle lootust paremast tulevikust.
Järgmisel päeval helistas naine televisioonifirmasse ja küsis, kus intervjuu oli tehtud. Olles organiseerinud ennast töölt vabaks, hakkas ta oma meest otsima.
Kui naine sõitis hurtsikute ja vanade katkiste masinate vahel meesterühma poole, kes soojendasid ennast tünnis põleva lõkketule ümber, hakkas ta kartma oma turvalisuse pärast ja kontrollis, et kõik auto uksed olid lukus.
Üks meestest juhatas, kuhu hurtsikusse tal tuli minna ja lisas, et seal ei ole ust ning tal tuleb end paksu katteteki alt sisse suruda.
Naine leidis oma mehe viie ruutmeetri suurusest onnist, kus too magas katkistest pappkastidest kokkukuhjatud pool meetrit kõrgel alusel, mis eristas teda külmast maast. Kui mees tõusis, viskus naine tema kätele ja hüüdis: “Ma ei lase sind enam kunagi enda juurest ära!”
Jahmunud mees kogeles: “Lase lahti. Olen räpane, vastikult räpane.”
Oli hiline sügis selles kauges linnas ja sadas kerget lund. Naine hakkas külmetama ja palus mehel tulla autosse sisse. Mees keeldus, et ei määriks istet ära ja seisis uksel, kuna naine hoidis samal ajal akent lahti. Lumesaju jätkudes hakkas mees välja nägema nagu lumememm.
Kas mees istuks autosse, kui naine kataks istme tekiga? Mehe jaatavalt vastates, sõitis naine ära ja tuli tagasi kolmveerand tunni pärast, kaasas autotekk ja palju sooja kiirtoitu. Rõõm täitis naise südant, kui mees hakkas kuninglikult maiustama. Ta saatis hääletu tänu Jumalale, kes oli toonud tema mehe tagasi tema ellu. Ta uskus, et Jumal oli imelisel moel vastamas tema palvetele.
Alles nädal aega kestnud keelitamise järel nõustus mees alustama uuesti kooselu. Naine märkas, et kui inimene on nii põhja langenud, ei ole muutus võimalik ilma Jumala erilise armuta.
Esimese päeva õhtul ei soovinud mees lahkuda oma onnist ja nii sõitis naine tagasi motelli. Ta palvetas pikalt ja palus erilist abi probleemi lahendamiseks. Ta soovis lootusetuna, et mees pöörduks tagasi normaalsesse ellu. Enne magamaminekut avas ta oma Piibli, et leida salmi, mille üle võiks mõtiskleda. Lahtitehtud koha paremast alanurgast torkasid talle silma sõnad:
”Aga kui selle Vaim, kes Jeesuse on surnuist üles äratanud, teis elab, siis tema, kes Kristuse Jeesuse surnuist üles äratas, teeb ka teie surelikud ihud elavaks oma Vaimu läbi, kes teis elab.” (Rooma 8/11).
“Siin see on”, ütles naine omaette. “Jumala Vaimul tuleb uuendada minu meest, nii et ta saab tagasi oma endise hingejõu.” Siis ta põlvitus ja rääkis oma murest Jumalale.
Kulus viis päeva ja miskit ei paistnud muutuvat.
Siis sai naine mõtte. Minu mees peab kuulma, kuidas Jumala vägi ja armastus mõjutavad inimeste elus tänapäeval. Loen talle katkendi Morneau raamatust.
Seda ta tegi ja Jumal hakkas tegema tööd nende lihtsate sõnade vahendusel. Mees hakkas aeglaselt reageerima Vaimu häälele ja naise kinnitusele, et neil on ees veel helge tulevik, kui nad asetaksid Jumala oma elus esimesele kohale.
“Pisarad voolasid mu põski mööda alla, kui kuulasin oma meest rääkimas ja mõistsin, et Püha Vaim oli teda surnuist äratanud. Ta oli olnud vaimulikult surnud, kuid nüüd oli ta taas elavate kirjas ja rääkis rõõmust, mida ta oli kord Jumalat teenides kogenud.”
Siis naine koges oma elu šokki, kui mees sõnas: “Hästi, Linda, ma tahan alustada koos sinuga uuesti sel tingimusel, et sa saad oma firmalt üleviimise teise linna, kus keegi meid ei tunne. Ma ei suuda kuidagi oma vanu tuttavaid kohata. Seniajani elan aga mõned kilomeetrid linnast väljas.”
Naine kinnitas, et täidab kõik lubadused. Möödus veel paar päeva, enne kui mees nõustus minema juuksurisse ja rõivakauplusesse, et alustada normaalset elu.
Püha Vaim puutus imelisel moel asjade kulgu ja Linda sai üleviimise teise linna. Tema suureks imestuseks oli küsimuse all ametikõrgendus, millega käis kaasas märkimisväärne palgakõrgendus. Mõlemad elavad nüüd õnnelikena koos Jumala lastena. Linda jutustab, et Püha Vaimu hoole all on neist mõlemast saanud küpsemad kristlased.
Abielupaari eraelu tagamiseks palus Linda kord, et ma ei räägiks tema mehe kogemusest kellelegi. Lubasin tema soovist kinni pidada. Mõni aeg tagasi otsustasin siiski küsida, kas võiksin jutustada nende lugu selles raamatus tunnistuseks meie Vabastaja armastusest ja väest. Nad nõustusid sel tingimusel, et ma ei maini nende tegelikke nimesid ega kohti, kus need sündmused olid juhtunud. Usun, et nende kogemus toob au Jumalale kõrgustes!

13. Palveteenistus

 Võib-olla tavalisim mulle esitatud küsimus kõlab: “Kuidas võin alustada edukat palveteenistust ja näha Jumalat vastamas minu palvetele?”
Olen tähele pannud, et Jumala vägi hakkab meie eestpalvetatava inimese elus mõju avaldama, kui  läbime järgmised sammud:
Esimene samm: Eduka palveelu esimene tingimus on, et käiksime koos Jeesusega. Tema on suurim hingedevõitja ja soovib meid igaühte aidata töös osalemises. Mina alustan oma igapäevast rännakut koos Jeesusega kohe, kui hommikul oma silmad lahti teen, enne kui voodist tõusen. Minu hommikupalve käib umbes seda moodi:
“Kallis Jeesus, auhiilguse Issand, tõstan oma pilgu taevase pühamu kõigepühamasse paika, kus sina sooritad teenistust langenud inimkonna heaks ja palun nüüd, uue päeva hommikul, et sa võiksid mind uuesti oma armastuse ja armuga.
Nagu sa, Issand, hästi tead, on minu langenud iseloom selline, et omaenese jõu najale jäetuna teeksin vaid igasuguseid jumalatuid tegusid, mis lõpuks viiksid minu igavese hukuni. Seepärast palun sind, Issand, et sel hetkel arvaksid sa ka minu heaks Kolgatal valatud vere teeneid, mille alusel saan oma patud puhtaks.
Palun, et sa vooliksid mind, kasvataksid mind, tõstaksid mind puhtasse ja pühasse õhkkonda, kus sinu armastus võib rohkesti voolata minu hinge ja õnnistada neid, kellega ma kokku puutun siin vaenlase maal.
Ma palun, mu kallis Lunastaja, et sinu Püha Vaim hingaks minu peal ja elaks minus tänasel päeval ning teeks mind iseloomult sinu sarnaseks. Ma tänan, et sa kuuled minu palvet. Aamen.”
Olles voodist üles tõusnud ja hommikutoimetused sooritanud, alustan oma hommikupalvust. Tavaliselt loen Piiblit ja muud inspireerivat materjali, mille alusel vestlen palves Jeesusega. Alles siis toon tema ette oma palvelehe (millesse on tänaseks kogunenud sadu lehekülgi).
Lehe iga nime juures on kirjeldus antud isiku vajadustest. On võimatu mainida ära eraldi igat nime, kuid iga päev tõstan esile suure hulga nimesid selle järgi, kuidas Jumala Vaim neid mu mõttesse toob. Peale selle palvetan kõikide eestpalvet vajavate inimeste suurte vaimulike vajaduste pärast samamoodi, nagu ma usun ka apostel Paulust palvetavat Efesose koguduse liikmete pärast.
Peale hommikusööki vestlen palves oma taevase Isaga, ülistan tema nime ja tänan nende rohkete õnnistuste eest, mida ta on valanud nende ellu, kellede eest olen palvetanud. Ma tänan Jumalat selle eest, et olen pensionil ja võin nüüd kasutada palju aega palveteenistusele.
Teine samm: Kindel alus on hädavajalik igaühele, kes kavatseb püstitada vastupidava ehitise. Sama põhimõte kehtib ka vaimulikus elus. Selleks, et üles ehitada kõikumatut usaldust Jumalasse ja Püha Vaimu väesse, tuleb meil Jumala sõna pähe õppida. Meil tuleb oma mõtted täita piiblitekstidega, mis julgustavad, innustavad, õilistavad ja ennekõike tõmbavad meie südameid Jumala poole. Nii anname me Pühale Vaimule võimaluse neid meile vajaduse korral meelde tuletada. Jumala sõna on väe ja elu jumalik kanal.
Räägin nüüd kogemusest. Viimaste 40 aasta jooksul olen hoidnud oma kuue taskus paberitükikesi, kuhu olen kirjutanud piiblitekste, et neid vabal ajal pähe õppida. Nende aastate jooksul olen pähe õppinud üle 2 200 salmi, mis on mõõtmatult rikastanud minu vaimulikku elu. Annan sulle nõu hakata sügavalt Piiblit uurima. Kui sa seda teed, muutuvad sinu palved hingedele suureks õnnistuseks.
Kolmas samm: Kaastundlik armastus sundis Kristust tulema sellele mässavale planeedile ja surema jumalatute meeste kätetööna ristil, et meile igaühele avaneks tee päästmisele.
Kristuse armastusel oma laste vastu ei olnud piire. Jeesus oli armastav inimene sõna tõelises mõttes. Ta soovib, et sina ja mina osutaksime ka teistele samasugust armastust. Meil tuleb palvetada üha palavamalt, et meid mõjutaksid samad ajendid.
Neljas samm: Teiste pärast palvetamine nõuab elavat usku. Kristus ütles: “ Ma ütlen teile: küll ta peatselt muretseb neile õiguse! Siiski, kui Inimese Poeg tuleb, kas ta leiab usku maa pealt?“ (Luuka 18/8), ja selle järgi võime otsustada, et lõpuajal võib elav usk olla haruldane. Ilma selleta ei saa me aga siiski edukalt palvetada.
Lugedes nelja evangeeliumi, märkame me peagi, et Jeesuse võimalused teha imesid inimeste heaks olid otseses seoses nende näidatud usu määraga. Piibel näiteks räägib meile, et kaks pimedat meest järgnesid Jeesusele paludes, et ta neile armu annaks. “ Siis ta puudutas nende silmi ning ütles: “Teile sündigu teie usku mööda!” Ja nende silmad avanesid. “ (Matt. 9/29,30).
Matt. 4/23,24 räägib meile, et “Ja Jeesus käis läbi kogu Galilea, õpetades nende kogudusekodades ja kuulutades kuningriigi evangeeliumi ja parandades igasugust tõbe ja vigadust rahva seas. Ja jutt temast levis üle kogu Süüria. Ja tema juurde toodi kõik vaevalised, mõnesuguse haiguse ja tõve põdejad, seestunud, kuutõbised ja halvatud. Ja ta tegi nad terveks.“
Teisalt taas inimesed, kellel oli vähe usku, jäid õnnistustest ilma. “ Ja ta ei teinud seal mitte palju vägevaid tegusid nende uskmatuse pärast.“ (Matt. 13/58). Sama kehtib ka meie eestpalvete kohta - meil tuleb hoida üleval kõrget usutaset.
Viies samm: Andeksandmine otsustab.
Tänapäeval jäävad paljud ilma palvevastustest, kuna nad ei palu Jumalalt esmalt enda patte andeks. Minul ei ole kunagi kombeks palvetada kellegi pärast enne, kui olen lähenenud Jumalale sel moel: “Kallis taevane Isa, anna mulle Jeesuse nimel andeks, kui olen eksinud sinu vastu oma mõtete, sõna või teoga. Ma tean, et sinu käsi pole päästmiseks lühike ega sinu kõrv kuulmiseks kurt, kuid ma tean ka, et meie üleastumised ja patud võivad meid lahutada sinust ja sinu rohketest õnnistustest (vaata Jes. 59/1,2). Mul pole võimalik sinust hetkegi lahus olla, nii et ma palun sind, sea meie vahekord korda.”
Paljud kristlased rääkisid kirjades ja ka telefoni teel, et nende palved tundusid kajavat kurtidele kõrvadele. Nad küsisid, mis võis minu meelest viga olla. Algul püüdsin neid aidata, pärides nende kristliku elu kohta, kuid ees oli tupik. Lõpuks palusin Issandalt, et Püha Vaim aitaks mul mõista, kus probleem oli.
Enne kui sel õhtul magama läksin, avasin Piibli, et leida salmi, mille üle võiksin mõtiskleda enne uinumist. Minu silma torkas Meie Isa palve. Olles selle ära lugenud, jätkasin edasi: “Sest kui te annate andeks inimestele nende eksimused, siis annab teie taevane Isa ka teile andeks. Aga kui te inimestele nende eksimusi andeks ei anna, siis ei anna ka teie Isa teie eksimusi andeks.“ (Matt. 6/14,15).
Mulle tuli kohe mõttesse, et mõnede leppimatu eluhoiak oli takistuseks Jumala õnnistustele. Sellest alates olen aidanud paljusid küsides, kas neil on raske andeks anda teiste puudusi või nende enda suhtes toime pandud ülekohut.
Üks naine imestas, miks tema palved tunduvad nii tõhutuina. Kui mainisin, et põhjuseks võib olla eelmainitud eluhoiak, tunnistas naine kohe, et see on tema probleem. “Selline hoiak on tüüpiline meie suguvõsale”, ütles ta. “Mul on alati meeles vanaisa sõnad: “Kui keegi sulle mingil moel haiget teeb, ära ägestu, vaid oota sobivat võimalust ja maksa siis kätte.”” Siis ta tunnistas, et üksnes Jumala ime võiks teha teda võimeliseks teistele andeks andma.
Umbes poole aasta pärast helistas naine uuesti. Ta rääkis rõõmsa häälega, kuidas Jumal oli talle kinkinud ande teistele siiralt andeks anda. Ja nüüd kandsid tema palved kaunist vilja.

14. Kui on tunne, et Jumal ei anna andeks

Need sajad kirjad, mida olen saanud Jumalat armastavatelt inimestelt 1990 aasta veebruarist alates, paljastavad murettekitavat suundumust. Need näitavad, et suur hulk inimesi hindab oma jumalasuhet üksnes tunnete valguses.
Aeg-ajalt mõned neist tunnevad, et Jumal on kaugel. Teised taas järeldavad, et nende palvetel pole sugugi tähtsust, nii et nad üldse päevade kaupa ei palveta. Teised taas ei saa üldse aru, mis takistab neil olla õnnelikud kristlased.
Üks asi tekitab mulle eriliselt muret. Tundub kohutavana lugeda üksikute kristlaste kirju, kus nad kinnitavad, et neid järgivad ikka veel mineviku varjud. Teisiti öeldes tundub neile, et Jumal ikka veel süüdistab neid nende pattude pärast. Ja olles rääkinud oma üleastumistest, mida nad enne pöördumist tegid, küsivad paljud: “Kuidas Jumal võis mulle sellist pattu andeks anda?”
Selles peatükis näitan ma, kuidas võime vabaneda oma minevikus tehtud tegude süütundest. Eelkõige näitan, kuidas võime hoiduda sellest tulenevast masendusest. Siinkohal esitan mõningaid tüüpilisi tsitaate, mida inimesed oma kirjades esitavad:
“Masendus ja lootusetus valitsevad minu elu ja ma ei suuda oma mõtteid valitseda.”
“Hindaksin väga sinu eestpalveid, kuna minu hingetervis kõigub. Mul on probleeme masenduse pärast. - - Mu usk on nõrk ja suhtun asjadesse väga negatiivselt.”
“Kirjutan lootuses, et sa sooviksid minu pärast palvetada. Rõhuv masendus on vaevanud mind kaua ning ma ei suuda arukalt mõelda. Olen käinud ka arsti juures ravil, kuid nad ei ole suutnud mind aidata.”
“Rääkisin oma eelmisele arstile, et vahel tundub nagu hoiaks mingi vägi mind oma võimuses. Ta andis mulle nõu rääkida oma pastorile, kuna tegu võis olla pimeduse jõududega. Kas sa arvad, et see võib võimalik olla? Armastan Jumalat ja olen olnud kristlane kogu oma elu.”

Andeksandmise vastuvõtmine

Mitmel Jumala lapsel on raske omaks võtta, et Jumal on tõepoolest neile nende patud andeks andnud. Selleks on kolm selget põhjust ja Jumala armu abil võime võita need kõik.
Esiteks on langenud inimloomuses omadus, mida kutsun Jumalast võõrdumise väeks. See koosneb kahest poolest: usaldamatusest ja ebausust. Mõlemad on aastatuhandete jooksul viinud hävingule miljoneid inimesi. Võõrdumine Jumalast takistas Noa ajal inimesi astumast laeva ja pääsema veeuputuse eest. Sama oli põhjuseks heebrealaste usaldamatuses Jumala suhtes, ehkki Jumal oli vabastanud neid Egiptusest, tehes ühe ime teise järel. See petlik vägi pani neid kahtlema kõigis Jumala kaunites tõotustes.
Teine põhjus selleks, et inimesel on raske uskuda, et ta on patud andeks saanud, on vaimulik nälgimine. Kui ründab kahtlus, ei ole neil jõudu sellele vastu seista ja mõtelda positiivselt. Siinkohal üks ilmekas näide: Mõned päevad tagasi rääkisin telefoni teel naisega, kes polnud rahul oma kristliku eluga. Kinnitasin talle, et Jumal on äärmiselt huvitatud meie käekäigust ja tsiteerisin järgmist tuntud piibliteksti: “ ???” (1.Joh. 1/9). Naine küsis kohe, kus raamatus see salm on. Ta ei tundnud sugugi Piiblit.
Kutsun inimesi sageli üles Piibli salme pähe õppima, et Püha Vaim saaks neid neile vajaduse korral meelde tuletada ja täita selliselt neid lootusega ja usuga Jumalasse ning anda jõudu pahale vastu seismiseks. Tundub julgustavana kohata inimesi, kes on otsustanud Jumalale lähemale pääseda, õppides pähe tema püha sõna. Näen selles Püha Vaimu mõju ja see on imeline.
Kolmas põhjus sellele, et paljudel on nii raske uskuda pattude andeksandmist, on see, et Saatan on kõigutanud nende usaldust Jumala võimesse anda andeks.
“Kurjad vaimud mängivad hea meelega inimeste mõttemaailmaga”, ütles mulle üks spiritisti-preester, kui ma veel vaimudega tegelesin. “Nad annavad inimestele edasi mõtteid ja mälupilte nii osavalt, et viimased peavad neid oma mõttetöö viljana.” Rahulolevana hooples ta, kuidas vaimud võivad mõjutada inimese fantaasiat ning panna neid midagi armastama ja teist vihkama. Nad võivad anda inimestele tugevaid õnnetundeid ja põhjustada ka sügavat masendust.
Ma ei mõtle selle all siiski seda, et Hingevaenlane otseselt meid valitseks, nii nagu mõned väidavad.
Vastates nendele, kellel on selle peatüki alguses kirjeldatud probleeme, püüdsin neid igati julgustada. Kinnitan neile eriliselt, et “ ???” (2.Kor. 10/4,5).
Eelkõige rõhutan, kui tähtis on palvetada, et Püha Vaim võitleks vaimulikke võitlusi meie eest. Mitmed neist, kes teadlikena vastase iseloomust on hakanud palvetama, on saanud probleemi üle hiilgava võidu.

Looda Jumala sõnale

Järgmise kirja kirjutasin naisele, kellel oli kristlikus elus palju raskusi ja probleeme, milliseid ta arvas tulevat sellest, et Jumal ei saanu talle andeks anda kõiki patte, milliseid ta oli enne pöördumist sooritanud.
“Proua Gray.
Lugesin teie 21. aprillil saadetud kirja läbi mitu korda ja esitasin asja kohe edasi Issandale. Palusin teda oma armus aidata sind ja sinu peret ning rõhutasin, kuidas kurjad vaimud püüdsid igati kõigutada sinu usaldust Jumalasse.
Ära mingil juhul kaota oma usaldust Jumalasse endale ette kujutades, et sinu vaimulik elu on mingis mõttes puudulik ning et selle pärast sa ei pääse temale lähemale. Julgusta oma meelt.
“Tema ei tee meile meie pattu mööda ega tasu meile kätte meie pahategusid mööda! Sest otsekui taevas on maast kõrgel, nõnda on tema heldus võimas nende vastu, kes teda kardavad! Nii kaugel kui ida on läänest, nii kaugele viib ta meist meie üleastumised! Otsekui isa laste peale halastab, nõnda halastab Jehoova nende peale, kes teda kardavad! Sest ta teab, millist tegu me oleme; tal on meeles, et oleme põrm!“ (Ps. 103/10-14).
Sa ütlesid oma kirjas: “Soovin kogu südamest tunda tema kohalolekut, tema armastust, nii nagu ma seda kord tundsin, isiklikult.”
Kallis õde, Jumala abil võin aidata sul sõlmida imelist suhet Jumalaga. Kuid see saab rajanema kindlalt Jumala sõnale, mitte tunnetele ega ekstaasile. Selle alusena on üksnes Kolgata. Palu igal hommikul Issand Jeesust arvata sinu heaks tema Kolgatal pattude andeksandmiseks valatud vere teeneid ning et ta riietaks sind õiguse rüüsse. Nii nagu apostel Paulus kirjutab oma kirjas filiplastele: “Ja et mind leitaks tema seest ega oleks mul oma õigust, mis on käsust, vaid see õigus, mis tuleb Kristuse usu kaudu, see, mis tuleb Jumalalt usu varal, et ma tunneksin ära tema ja ta ülestõusmise väe ja tema kannatamise osaduse ning muutuksin tema surma sarnaseks” (Fil.3/9,10).
Meie taevane Isa vaatab sind hoopis uues valguses, kui sa lubad ennast tõsta sellesse seisusesse. Olen omas vaimulikus elus kogenud, millest Paulus räägib ning sellest lähemale Jumalale on meil siin vaenlase maal võimatu pääseda.
Sinu kiri innustas mind eriliselt seepärast, et nii paljud Jumala lapsed võitlevad sama probleemiga. Kas Jumal on neid unustanud, kuna nad ei tunne tema kohalolekut sama moodi nagu varem? Neile tundub, et kirikusse on raske minna ja et isiklik palveelu ei paku samasugust rõõmu nagu varem. Tulevik hirmutab neid, kuna nad ei usu pääsevat Jumala linna. Peale selle neile tundub, et neil on raske elada Jumalale, kuna neis puudub headus. Kui nad meenutavad oma eelmist patust elu, aega, mil nad elasid lahus Jumalast, masenduvad nad endisest enam ja tunnevad ennast täiesti jõuetuina.
Mina pean sellist olukorda Jumala vaenlase põhjustatud vaimulikuks malaariaks.
Pole siis ime, et Piibel ütleb, et õige elab usust (Hab. 2/4; Rooma 1/17). Võime väljendada asja ka nii: Usalda Jumala sõna ja ela temale sõltumata sellest, mida sa tunned.
Tean vaid üht viisi hoidumiseks sellest tapvast vaimulikust malaariast, mis on hävitanud nii paljude inimeste vaimuliku elu, ja see on Jumala armastusest kõnelevate piiblikohtade pähe õppimine. Sellised tekstid on näiteks Joh. 3/16 ja Miika 7/18: “Sest nõnda on Jumal maailma armastanud, et ta oma ainusündinud Poja on andnud, et ükski, kes temasse usub, ei saaks hukka, vaid et temal oleks igavene elu!” “Kes on Jumal nagu sina, kes annab andeks süü ja läheb mööda oma pärisosa jäägi üleastumisest, kes ei pea viha mitte igavesti, vaid armastab osadust.”
Mõtelgem näiteks Taaveti elule. Taavet oli elanud täisväärtuslikku elu. Enamasti oli ta oma tegudega toonud au Jumalale ja oma rahvale, kuid mitte alati. Ehkki ta oli Jumalale meelepärane, sai ta siiski teha pattu. Näiteks himustas ta ühe sõduri naist endale. Kõige lõpuks korraldas ta plaani mehe tapmiseks ja teelt eest ära koristamiseks. Siis tundis ta veel rõõmu, kuuldes uudist Uuri surmast.
Selleks, et mõista Taaveti patu suurust, tuleb meil meeles pidada, et sellest algkeelses tekstis kasutatud sõna tähendab paha tegu, mis on tehtud täieliku teadmisega sellest, et Jumal näeb, ja et tegija ei hoolinud põrmugi, et Jumala seadus sellist tegevust keelas. Ma pean Taaveti tegu otsese mässuna Jumala vastu, keda ta ütles armastavat ja teenivat. Tema patt oli tahtlik ja läbimõeldud.
Inimlikust seisukohast vaadatuna tundus sedamoodi, et sellisel mehel ei olnud mingit õigust Jumalalt andestust paluda. Aga kuna Taavet kahetses ja tunnistas üles oma suure kuriteo, räägib Piibel meile, et Jumal andis talle andeks. Mind isiklikult lohutab väga mõte, et kui Jumal suutis andeks anda Taaveti patu, suudab ta andestada ka minule, nii nagu ta tegi 47 aastat tagasi, ehkki olin teeninud vaime ja kuulutanud, et vihkan teda.
Aastaid tagasi õppisin pähe suure osa Taaveti nutulauludest, eelkõige peatükid 3-5 ja 12-14. Need salmid on tugevdanud minu usaldust Jumala soovi anda andeks ja, ennekõike, unustada.
Kui olen mõtelnud oma möödunud elu peale, on sageli tulnud mulle pähe mõte, et Jumal ei ole saanud mulle kuidagi andeks anda. Kuid olen alati vahetult tajunud, et küsimuse all on olnud Saatana püüe tekitada minus masendust ja panna mind loobuma Jumalast. Sellistest mõtetest võib vabaneda üksnes korrates piiblikohti, mis kõnelevad Jumala headusest ja armastusest. Eriti meelsasti tsiteerin ma järgmisi apostel Pauluse sõnu:
“Sest ma olen veendunud selles, et ei surm ega elu, ei inglid, ei vürstid, ei käesolev ega tulev, ei vägevad, ei kõrgus ega sügavus ega mingi muu loodu või meid lahutada Jumala armastusest, mis on Kristuses Jeesuses, meie Issandas!” (Rooma 8/38,39).
Me ei tohi kunagi unustada, et nii kaua kui me elame siin vaenlase maal, teeb Saatan koos oma inglitega kõik, et meil oleks halb enesetunne. Mõningaid võib ta kiusata samamoodi, nagu ristija Johannest. Kui Johannes oleks vanglas olles oma tunnetele järgi andnud, oleks ta kaotanud igavese elu.
Mõtle: siin oli mees, kes oli elanud Jumalale, teinud kõik, et tuua au temale, kuid vedeles nüüd külmas, vastikult haisvas vangikongis. Oled kindlasti minuga samal arvamusel, et tal oleks olnud hea põhjus Jumalast loobumiseks.
Kuid Piibli teiste suurte kangelaste sarnaselt (loe Heebr. 11. pt.) oli ta karastanud oma meeled pühade kirjutistega, ja kui ta pöördus palves Jumala poole, kinnitas Jumala Vaim teda õigete mõtetega, mitte ekstaasitunnetega.
Ehkki Johannes kaotas oma elu Jumala plaani eest, austas Jeesus teda sõnadega: “Tõesti, ma ütlen teile, ei ole naistest sündinute seast tõusnud suuremat kui Ristija Johannes, aga väiksem taevariigis on suurem temast!” (Matt.11/11).
Võib-olla ei ole sa minuga samal arvamusel, kuid ma olen kalduv uskuma, et Jumala Vaim valmistab sind ette eriliseks tööks, selliseks, kus sul tuleb toetuda usule, mitte aga nägemisele ega vaimustusetunnetele. Varsti saabub aeg, mil Jumala käskudele ustavad kogudused vajavad isikuid, kes toetuvad üksnes usule, juhtugu mida tahes.
Sel ajal vajab Jumala rahvas julgustusi sellistelt erandlikelt inimestelt. Inimestelt, kes Jumala Vaimust juhituina on kinnitanud ennast, õppides pähe Jumala sõna. On väga tõenäoline, et Jeesus soovib, et sina oleksid üks neist mõjutajatest.
Minu kindel veendumus on, et Kristuse - tema, kes kõndis Kolgata teel, et hankida meile päästmist - armu abil tuleb sinust suur võitja.”
Hiljem olen olnud veel kirjavahetuses teistega, kes on võidelnud sama kahtluse vastu, mis varjutas ka proua Gray elu. Olen rõõmus saades öelda, et Püha Vaim on õnnistanud paljusid neist lootuse ja usuga. Mitmed on hiljem helistanud ja rääkinud nende elus toimunud muutustest.
Issand on andnud meile terava mõistuse ja õnnistanud meid andega moodustada ettekujutlust asjadest, mida me oma meeltega ei märka. Jumal on andnud meile ande luua uusi mõtteid ja ühendada vanu uuel moel. Valvakem alati ja palvetagem usinasti, et Saatan ei saaks meie mõtteid väärastada. Vaid Jumala abil võivad minule kirjutanud õnnetud mehed ja naised saada võidu selle kohutava masenduse ja kurjuse üle, kuhu nad on vajunud selles Saatana valitsetavas patu maailmas. Kristus ootab innukalt, et anda meile Püha Vaimu kaudu uskumatu väe, uskumatu võidu ja uskumatu rõõmu. Siis toome me oma eluga talle uskumatut au.

LÕPP
Tõlkis A T.
7.mai 1999